ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3613/23 Справа № 203/1766/21 Головуючий у першій інстанції: Єдаменко С. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 16 грудня 2018 року відбулась ДТП за участю водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Nissan Teana», та за участю водія ОСОБА_3 , яка керувала автомобілем «Mini Cooper». В даній пригоді винним було визнано ОСОБА_1 . Оскільки страхова відповідальність ОСОБА_1 , як власника наземного транспортного засобу застрахована не була, власник автомобіля «Mini Cooper» ОСОБА_4 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої відповідачем. МТСБУ перерахувало грошові кошти у сумі 100000,00 грн. на рахунок ОСОБА_4 , також було перераховано 914,60 грн. оцінювачу ОСОБА_5 за виконану роботу щодо оцінки та визначення розміру завданої шкоди. Після чого позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення сплачених в рахунок відшкодування страхової виплати коштів, проте вимога була відповідачем проігнорована. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача в порядку регресу кошти в розмірі 100914,60 грн.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 100914,60 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн., а всього 103184,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 100914,60 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від МТСБУ 07 березня 2023 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 , 16 грудня 2018 року приблизно об 11 год. 35 хв., під час руху на перехресті вул. Панікахи та вул. Тополина в м. Дніпро, керуючи автомобілем «Nissan Teana», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на регульоване перехрестя на забороняючий (жовтий) сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 г ПДР та скоїв зіткнення з автомобілем «Mini Cooper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с. 8).

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року у справі №200/1331/19 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.8). Вказана постанова 05 березня 2019 року набрала законної сили.

Власником автомобіля «Mini Cooper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 (а.с. 13).

Цивільна відповідальність власника (володільця) автомобіля «Mini Cooper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» (а.с. 7).

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку №27/01/19 від 25 січня 2019 року, складеного ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість автомобіля «Mini Cooper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент пошкодження становить 981657,91 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей, що підлягають заміні складає 141450,69 грн. (а.с. 15-21).

Відповідач на час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 грудня 2018 року, не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ (а.с. 9-10).

ОСОБА_4 28.12.2018 року звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, а також із заявою про виплату відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем внаслідок ДТП (а.с. 11, 12).

В зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до наказу №3653 від 11.04.2019 прийняло рішення про виплату ОСОБА_4 в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, коштів у сумі 100000,00 грн. (а.с. 23).

11 квітня 2019 року страхове відшкодування було перераховано Моторним (транспортним) страховим бюро України на рахунок ОСОБА_4 , що підтверджується копією платіжного доручення №937119 від 11 квітня 2019 року на суму 100000,00 грн. (а.с. 24).

Також МТСБУ було перераховано ФОП ОСОБА_5 914,60 грн. на оплату послуг аваркома (експерта), що підтверджується копією платіжного доручення №912270 від 14 лютого 2019 року (а.с. 24).

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія про регресні вимоги та повернення виплаченого страхового відшкодування, виплаченого внаслідок події, яка мала місце 16 грудня 2018 року (а.с. 25, 26).

Доказів того, що відповідачем були виплачені кошти в розмірі 100914,60 грн. на рахунок позивача суду не надано.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Статтею 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Судом установлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 грудня 2018 року, цивільно-правова відповідальність власника (володільця) транспортного засобу «Nissan Teana», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,не була забезпечена відповідним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Доказів наявності у відповідача на час вказаної вище ДТП чинного договору добровільного, або обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів судам першої та апеляційної інстанцій не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» установлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно п. 9.5 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Розпорядження Національної комісії, що здійснює Державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3470 від 29 грудня 2015 року, ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілих, на момент ДТП становив 100000,00 грн. на одного потерпілого.

Згідно пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Крім того, у п.п. 72-74 постанови від 22 жовтня 2020 року у справі №910/18279/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при перегляду аналогічної вимоги МТСБУ про стягнення шкоди в порядку регресу у контексті тлумачення статті 1191 ЦК України та ст. Статті 38 Закону України "Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надав таке визначення поняття регресу.

Регресом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (див. Пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №910/2603/17).

Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Таким чином, якщо відповідач не оспорив розмір чи підстави страхової виплати, то він за вищевказаним змістом поняття регресу після сплати страхового відшкодування позивачем у даному випадку може спростовувати лише цей факт та розмір здійсненного платежу.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги встановлену вину відповідача у вчиненні ДТП, яка мала місце 16.12.2018 року,судовим рішенням, що набрало законної сили; встановивши завдання у цій ДТП матеріальної шкоди внаслідок пошкодження належного ОСОБА_4 автомобіля «Mini Cooper», реєстраційний номер НОМЕР_2 , наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою; встановивши, що ОСОБА_1 не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність на час вказаної пригоди, а МТСБУ 11.04.2019 року здійснило виплату потерпілому за завдану матеріальну шкоду, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у порядку регресу 100000,00 грн., які були виплачені потерпілому за завдану матеріальну шкоду внаслідок пошкодження його транспортного засобу.

Колегія звертає увагу, що відповідач, згідно змісту його апеляційної скарги, не заперечує вину у скоєному ДТП та розміру завданої матеріальної шкоди власнику транспортного засобу - автомобіля «Mini Cooper», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Щодо доводів апелянта про відсутність повноважень ОСОБА_6 на підписання позовної заяви від імені МТСБУ, колегія зазначає наступне.

За положеннями п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, позовна заява повертається у випадку, коли її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (ч. 7 ст. 177 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява МТСБУ від 29.04.2021 року у даній справі підписана представником Мартинівим О.І. за довіреністю від 28.12.2020 року з терміном дій до 21.12.2021 року, копію якої додано до позовної заяви (а.с. 30).

Частиною другою статті 15 ЦПК України установлено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України, ОСОБА_6 не зареєстрований адвокатом у вказаному реєстрі.

Разом з тим, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Частиною другою статті 60 ЦПК України установлено, що під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2270,00 грн.

Тобто малозначними справами на час подання позовної заяви у даній справі в травні 2021 року були справи, у яких ціна позову не перевищує 227000,00 грн. (2270,00 грн. х 100).

Таким чином, враховуючи ціну позову МТСБУ до ОСОБА_1 у розмірі 100914,60 грн., такий позов є малозначним. Отже, у ОСОБА_6 , який не є адвокатом, були правові підстави на підписання позовної заяви у даній справі від імені МТСБУ, відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України.

За нормами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення апелянта про слухання справи судом першої інстанції заслуговують на увагу. Матеріали справи не містять належних доказів повідомлення відповідача про час та місце проведення судового засідання місцевим судом 11.08.2021 року згідно положень статтей 128-130 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення з постановленням нового по суті позовних вимог.

За змістом частин першої та другої статті 130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

У матеріалах справи на аркуші справи 49 наявне рекомендоване повідомлення про вручення 14.07.2021 року судової повістки адресату - ОСОБА_1 . Однак, відповідач у апеляційній скарзі стверджує, що до відділення пошти не звертався та не отримував жодних листів засобами поштового зв`язку.

Колегія суддів зауважує, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки на 11.08.2021 року у графах щодо отримання містить лише напис прізвища ОСОБА_7 без ініціалів; також на рекомендованому повідомленні відсутні відмітки про отримання поштового відправлення особисто адресатом чи іншою особою за довіреністю (а.с. 49).

Таким чином, зазначене вище рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 07.07.2021 року не є належним повідомленням про слухання справи в розумінні статтей 128-130 ЦПК України. Інших доказів повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання 11 серпня 2021 року матеріали справи не містять.

На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, допустивши порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого останнім судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 2270,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 22.04.2021 року №1029262, а також 914,60 грн., що понесені позивачем при залученні спеціаліста (виготовлення звіту), що підтверджується копією платіжного доручення від 14.02.2019 року №912270, а всього 3184,60 грн. (а.с. 6, 24).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () у порядку регресу 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () судові витрати у розмірі 3184 (три тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 26 травня 2023 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова