Провадження № 2/742/446/23
Єдиний унікальний № 742/738/23
РІШЕННЯ
19 травня 2023 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Бездідька В.М., при секретарі Голушко А.С., за участю представника відповідача Зарічної В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Жайворонко І.В., до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням,
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
29.03.2023 представник позивача подала відзив, згідно якого заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки моральна шкода є необґрунтованою, а витрати на отримання правової допомоги мають вирішуватися у кримінально-процесуальному порядку.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Суд своєю ухвалою від 16.02.2023 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, ухвалив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання.
ІІІ. Позиції сторін.
Позивач та її представник до судового засідання не з`явилися, представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.
Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 02 листопада 2022 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.7).
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.
Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.
Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення
щомісячних платежів.
Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 3 Постанови №4 від 3 1 березня 1995 року N4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема
приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за вчасною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
Позивач зазначає, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні звичайного способу життя, що відобразилися на її самопочутті та стані здоров`я. На підтвердження понесеної моральної шкоди не надано доказів важких душевних та фізичних страждань. Також, ніяким чином не зафіксовано, приймання заспокійливих лікарських засобів. Враховуючи, що позивач є потерпілою від кримінального правопорушення, керуючись вимогами законності та справедливості, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.
Статтею 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1 ) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.
Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
У провадженні, що розглядається, представник потерпілого та потерпіла висловили свою вимогу про стягнення витрат на правову допомогу. Тобто йдеться про вирішення питання пов`язаного із процесуальними витратами у зв`язку зі здійсненням кримінального провадження, а не у зв`язку із вирішенням цивільного позову.
У справі №462/6473/16-ц ВП ВС зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному і касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.
Таким чином, оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого такі витраш повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.
Водночас ВП ВС вважає, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.
Частиною 1 статті 124 КПК встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Частиною 1 статті 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
ВП ВС дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу виключно обвинувальним вироком.
Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно,що звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.
Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК), то й питання, які підлягають вирішенню ухвалою суду, повинні бути вирішені судом, який виніс таку ухвалу.
Зважаючи на наведені вище обставини, а також на те, що питання щодо стягнення витрат на правову допомогу потерпілою під час розгляду кримінального провадження не заявлялося і судом не вирішувалося, потерпілою не надано документів, що підтверджують оплату гонорару, такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства, отже така вимога не підлягає задоволенню.
Враховуючи вище викладене, позовні вимоги необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позовача 5000 гривень у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
VІ. Розподіл судових витрат.
Позивач сплатив 2694,00 грн судового збору, хоча з урахуванням позовної вимоги, мав сплати 1073,60 грн, тому 1610,40 грн підлягають поверненню позивачу як помилково сплачені.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (10%), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 107 грн 36 коп.
Керуючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Жайворонко І.В., до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду у сумі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 107,36 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
У решті заявлених позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст виготовлено 29.05.2023.
Суддя Володимир БЕЗДІДЬКО