У х в а л а

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 206/2033/22

провадження № 61-7022ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року в справі за позовом головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів надмірно виплаченої пенсії зі спадкоємця,

В с т а н о в и в:

У липні 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів надмірно виплаченої пенсії зі спадкоємця у розмірі 5 016,71 грн.

В обґрунтування позову вказано на те, що в управлінні ПФУ в м. Яремче перебував на обліку, як отримувач пенсії, ОСОБА_2 , 1971 року народження. У 2015 році йому виплачувалася пенсія, яка перераховувалася на його банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк». У грудні 2015 року управлінню ПФУ стало відомо, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Особовий рахунок по пенсійній справі ОСОБА_2 було закрито 14 грудня 2015 року. Таким чином, на банківський рахунок ОСОБА_2 було зайво перераховані пенсійні виплати у сумі 5 039,69 грн. Банківською установою було повернуто кошти в сумі 22,97 грн. Грошові кошти у сумі 5 016,71 грн були отримані невідомою особою. Управлінням ПФУ в м. Яремче на адресу Яремчанського відділення ГУ НП України в Івано-Франківській області був направлений лист № 348/06 від 29 січня 2016 року про встановлення осіб, що отримали пенсію з особового карткового рахунку померлого ОСОБА_2 , відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк», та про наявність складу злочину. До цього часу вказані особи не встановлено.

27 січня 2016 року до територіального органу Пенсійного Фонду за виплатою допомоги на поховання ОСОБА_2 звертався його брат ОСОБА_1

16 липня 2021 року ГУ ПФУ направило до Яремчанської міської державної нотаріальної контори претензію про надання інформації щодо заявлених спадкоємців та прийняття спадщини ОСОБА_2 . За інформацією нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся його брат ОСОБА_1 .

Позивач вказує на те, що Головне управління є кредитором в частині спадкового майна на суму 5 016,71 грн.

25 серпня 2021 року ними була направлена претензія спадкоємцю ОСОБА_1 про необхідність повернення коштів у сумі 5 016,71 грн, але кошти до цього часу не повернуто.

Позивач, посилаючись на норми статей 1218, 1281 ЦК України просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 5 016,71 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів надмірно виплаченої пенсії зі спадкоємця.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області залишено без задоволення, а рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що сума нарахованої після смерті одержувача пенсії ОСОБА_2 у розмірі 5 016,71 грн не входить до складу спадкової маси, оскільки право ОСОБА_2 на отримання пенсії припинилося 01 серпня 2015 року після його смерті. Грошові кошти у сумі 5 016,71 грн, які були нараховані після смерті ОСОБА_2 і отримані невстановленою до цього часу особою, не можуть бути стягнуті зі спадкоємця ОСОБА_1 , оскільки це суперечить нормам спадкового права, зокрема статтям 1218, 1227, 1231 ЦК України.

08 травня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (далі - заявник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши касаційну скаргу заявника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щовиникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є стягнення коштів надмірно виплаченої пенсії зі спадкоємця у розмірі 5 016,71 грн.

Ціна позову в даній справі становить 5 016,71 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Отже зазначена справа є малозначною у силу пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом із цим, у касаційній скарзі заявник посилається на обставини, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що касаційна скарга становить значний суспільний інтерес, оскільки відсутня єдина судова практика з розгляду даної категорії справ, а позиція Верховного Суду з цього питання надасть можливість нового, уніфікованого розуміння та застосування права, як для сторін спору, так і для широкого кола суб`єктів правовідносин.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року в справі за позовом головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів надмірно виплаченої пенсії зі спадкоємця.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук