Справа №345/4026/13-ц
Провадження № 2/345/479/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2023 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області:

в складі: головуючого-судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін позовну заяву за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,суд -

в с т а н о в и в :

позивачка звернулася до суду з вище вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що в серпні 2010 року вона в м.Івано-Франківськ познайомилась з ОСОБА_2 . Після знайомства вони обмінялись номерами телефонів, інколи зустрічалися та спілкувались. На той момент, зі слів відповідача, у нього закінчувалась дія тимчасової посвідки на проживання в Україні, і він повинен був повертатися до ОСОБА_5 , тобто на свою батьківщину. Також відповідач зазначав, що якщо б у нього було постійне місце реєстрації в Україні, то він би мав можливість залишитись в Україні, а згодом подати документи для набуття громадянства. На неодноразові наполегливі прохання відповідача про реєстрацію його у АДРЕСА_1 , позивачка погодилась, з почуття жалю, так як зі слів відповідача, у Палестині триває збройний конфлікт і після закінчення навчального закладу у нього немає ніяких перспектив на батьківщині. Довідкою виконкому Тужилівської сільської ради Калуського району підтверджується той факт, що відповідач з 03.11.2010 по 12.09.2012 був зареєстрований в АДРЕСА_1 , однак фактично по місцю реєстрації не проживав.

На початку 2012 року від відповідача позивачка дізналась, що 12.01.2008 у ОСОБА_6 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який оформлено шлюбним догвором. Заперечуючи проти цього шлюбу вона запропонувала відповідачу його розірвати. У відділі ДРАЦСу їй роз`яснили , що для розірвання цього шлюбу у належному їй паспорті у графі «сімейний стан» необхідно зробити відповідну відмітку. І за спільною їх заявою, цей шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 12.06.2012.

Разом з тим, розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка, не є перешкодою для визнання шлюбу недійним.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України « Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

При укладенні з відповідачем вище вказаного шлюбу стосовно неї не було додержано вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Зокрема, відповідно до ч.2 ст.40 СК України шлюб визнається недійним за рішенням суду і разі його фіктивності.

Позичка зазначає, що вона зареєстрована та постійно проживає за вище вказаною адресою. Крім того, у неї є постійне місце роботи, що підтверджується трудовою книжкою. Отже, відповідач, як її чоловік, повинен був проживати разом з нею. Проте відповідач не підтримує з нею подружні стосунки, проживає окремо, живе своїм життям. Таким чином, вони з відповідачем не мали взаємних прав та обов`язків. Дані факти можуть бути підтверджені показами свідків. Тому просить визнати недійсним шлюб між нею та ОСОБА_2 , який оформлено шлюбним договором від 12.01.2008 та який підписано у Шаріатському суді в Рамаллах і Біре Верховного Суду Палестинської Автономії.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 06.08.2013 позов ОСОБА_4 задоволено.

16.03.2023 відповідачем в особі представника адвоката Желізняк Л.Б. подано до суду заяву про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду від 06.08.2013.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 21.03.2023 поновлено ОСОБА_2 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 06.08.2013 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін по справі.

Позивачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву до суду з додатком, в якій вказує, що вона не може з`явитись в судове засідання, однак хоче повідомити, що уже після прийняття рішення про визнання шлюбу недійсним, вона отримала відповідь на свій запит до Посольства Палестни в Україні, згідно якого їй стало відомо, що ніякого шлюбу не було, а свідоцтво про укладення шлюбу , яке надав ОСОБА_7 є фальшивим. Він обдурив її і державу. Його ціль була українське громадянство. Тому надіється на правильне і справедливе рішення (а.с.101,102).

Представник позивачки - адвокат Романів О.П. в судовому засіданні вказала, що мала місце позовна заява про визнання шлюбу недійсним. Ця заява була підписана позивачкою ОСОБА_4 19.07.2013. Згідно цієї заяви позивачка в 2010 році познайомилась з відповідачем, обмінялись номерами телефонів і підтримували спілкування. На той момент у відповідача закінчувалась дія тимчасової посвідки на території України і він повинен був повертатися до себе на батьківщину до ОСОБА_5 . Однак як випливає з позовної заяви, відповідач , щоб залишитись в Україні та набути громадянства, зареєстрував шлюб. Позивачка стверджує, що ті документи про реєстрацію шлюбу, які їй надав позивач, є фіктивними, оскільки шлюб зареєстрований в 2008 році, а вона познайомилась з ним тільки в 2010 році. Крім того, сторони не вели спільного господарства, спільно не проживали. Тому позивачка вважає, що даний шлюб є фіктивним, укладений відповідачем з метою залишення в Україні. З приводу того, що в паспорті позивачки стоїть відмітка про шлюб в 2008 році, їй нічого невідомо.

На рахунок копій шлюбного договору, то як пояснила їй позивачка, відповідач надав їй декілька копій шлюбного договору, один спочатку вона долучила до позовної заяви, а на даний час побачила, що в копіях шлюбного договору, які ще надав їй відповідач, є розбіжності.

Зазначила , що в матеріалах справи не містить інформації щодо реєстрації шлюбу між позивачкою та відповідачкою в органах ДРАЦСу.

Представник позивача також вказала, що з позивачкою разом не працювала,вони працювали в різних установах, і з відповідачем не знайома.

Просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та вказав, що літом 2007 року він познайомився з позивачкою на сайті знайомств. Бачились декілька разів, спілкувались, вона була блондинка. При зустрічі ОСОБА_4 вказала, що хоче проживати за кордоном. Вони одружились в 2008 році і проживали разом. Він знімав квартиру в м.Івано-Франківську, коли навчався, а ОСОБА_8 працювала в м.Калуші і кожного разу, коли у неї був вільний час і кожні вихідні, вона приїжджала до нього в м.Івано-Франківськ і вони проживали там разом. Він знайомий з її дочкою, братом, з його дружиною та дітьми, спілкувався з ними. Неодноразово він був в с.Тужилів. Потім він знімав квартиру в м.Калуші біля поліклініки, коли бачив, що ОСОБА_8 тяжко в с.Тужилів. Причиною розлучення було те, що ОСОБА_8 хотіла за кордон, оскільки тут вже не бажала працювати.

На даний час він перебуває в іншому шлюбі з 2013 року.

В село до родичів ОСОБА_8 він приїжджав в 2007 -2008 роках. Хто був батьком її дитини, ОСОБА_8 розказувала. Він питав ОСОБА_8 , чи на час знайомства з ним, вона перебуває в шлюбі, вона відповідала, що ні. Шлюб між ним і позивачкою був укладений за його релігійними законами і для укладення цього шлюбного договору не передбачалось візиту в ОСОБА_9 . Цей шлюб укладений по їхнім ОСОБА_10 законам. Фактично цей шлюб підписувався на території України, потім він його легалізовув в Шаріадському суді. Він їхав в Палестину сам. В ОСОБА_11 можна укласти і інший шлюб, не релігійний, а це саме був регілійний шлюб, який підтверджує його релігійні наміри, повагу до дружини та серйозні наміри.

Причиною розлучення послужило те, що ОСОБА_8 хотіла поїхати за кордон, а він виявив бажання залишитись в Україні. З того часу він постійно проживає в Україні.

На час розлучення вони обоє ходили в ЗАГС і писали заяви для розлучення.

Крім того, відповідач описав місце розташування будинку позивачки та вигляд самого будинку в с.Тужилів. Також вказав, що брата ОСОБА_8 звати ОСОБА_12 , як звати його дружину, точно не пам`ятає, вони з позивачкою також приїжджали до нього, у нього є автомобіль Ауді. Донька ОСОБА_8 на час , коли вони проживали разом, ходила в садочок, він надавав їй матеріальну допомогу.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - адвокат Желізняк Л.Б. просила звернути увагу суду на те, що позивачка, коли подавала позов до суду зазначала, що вона не укладала шлюб з відповідачем і шлюбного договору не підписувала. Однак в матеріалах справи є копія шлюбного договору, де чітко зазначено умови укладення шлюбу і як пояснив відповідач це укладалось за правилами релігійного шлюбу Палестини, що є в принципі законним. Законність цього шлюбного договору підтверджується процедурою легалізації, тобто був укладений шлюб, він пройшов реєстрацію в Шаріатскому суді, потім він був засвідчений в Міністерстві законрдонних справ Палестини та Міністерстві закордонних справ України. У даному випадку відбулась подвійна легалізація шлюбу. Також Міграційна служба проводила перевірку і ніяких підробок виявлено не було і жодних питань до укладення шлюбного договору не було. Долучена до матеріалів справи представником позивачки копія шлюбного договору, де зовсім інші імена, ставиться під сумнів, оскільки вона не долучалась до позовної заяви в 2013 році. Копія шлюбного договору, яка була додана позивачкою до позову в 2013 році, це є дійсно правильний шлюбний договор. Що це за шлюбний договір з іншими іменами вона не знає, можливо, при перекладі були зроблені помилки . До матеріалів справи долучено також копію паспорта позивачки, де у відмітці про реєстрацію шлюбу було чітко зазначено 2008 рік, і ОСОБА_13 користувалась цим паспортом і вона не могла не побачити це. Крім того, зазначила, що ОСОБА_13 стверджує, що не ходила в ЗАГС, однак тоді виникає питання, яким чином укладався цей шлюб, який пройшов реєстрацію. Також звернула увагу на те, що суду надані документи про реєстрацію відповідача в с.Тужилів та вказала, що дійсно реєстрація проводилась в 2010 році, однак відповідач вказує, що в 2008 році було укладено релігійний шлюб, який пройшов певну реєстрацію в Палестині. Після того, як він побачив, що в нього нормально йде навчання та справи в Україні, тоді він звісно запросив процедуру легалізації цього шлюбного договору і реєстрації за місцем проживання дружини, оскільки хотів залишитись в Україні. В подальшому суперечки призвели до розлучення. Саме в 2013 році позивачка виїхала за кордон, вона з ним розлучилась саме через те, що хотіла працювати за кордоном, а відповідач хотів залишатись в Україні. Позиція відповідача є логічною у відповідності до матеріалів справи, а твердження позивачки не співпадають з документами, які є в матеріалах справи.

Також зазначила, що коли укладається релігійний шлюбний договір, він затверджується в Шаріатському суді. Це було зроблено в 2008 році, а процедура легалізації в Україні розпочалась в 2010 році.

У відповідача немає документів, які підтверджували згоду позивачки у 2008 році на укладення шлюбу. В 2008 році відповідач їздив сам в ОСОБА_9 , тому що там така процедура і небхідності присутності позивачки не було потрібно. Уже в 2010 році коли була процедура легалізації шлюбного договору в Україні, відповідач брав доручення у позивачки. Спочатку було укладено доручення на укладення шлюбу, однак коли вони звернулися з таким дорученням, то їм сказали, що таке доручення неправильне, оскільки вже шлюб укладений, і тому на наступний день вже видали доручення на легалізацію шлюбу-правильне доручення.

Жодних документів що стосуються шлюбного договору за період з 2008 до 2010 року вони надати не можуть.

Просила у задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що з позивачкою познайомлась в 2008 році, коли вона прийшла до них на роботу в земельний відділ. З того часу у них зав`язались дружні відносини і спілкуються вони по даний час. З 2008 по 2009 рік ОСОБА_13 точно проживала в цивільному шлюбі з ОСОБА_15 , вони разом зустрічали Новий рік, забирали дитину з садочка. З 2009 року позивачка з дитиною проживала по АДРЕСА_2 , а до того часу вона проживала з батьком дитини ОСОБА_16 на АДРЕСА_3 . Чому вона розійшлась з батьком дитини, вона конкретно не знає, зі слів позивачки, він мало приймав участь у вихованні дитини, не надавав їй так багато уваги, як вона хотіла. Потім в 2010 році , десь після смерті її батька, позивачка в інтернеті познайомилась з відповідачем, який гарно з нею поводився, говорив гарні слова, потім одружилась. Від чоловіка ОСОБА_8 переїхала не через відповідача. Відповідача вона бачила, він був на день народженні, точно в кого, чи в ОСОБА_8 чи в її дитини, вона сказати не може. Знає, що відповідач був в селі в ОСОБА_13 , коли йому були необіхідні документи для реєстрації. В кабінеті в ОСОБА_8 вона знаходилась часто і щоб до неї приходив відповідач не бачила. Що на даний час ОСОБА_13 вийшла заміж їй відомо. Точний рік коли позивачка виїхала за кордон сказати не може, але це вже десь 6 років. На даний час вона з позивачкою спілкується, але рідко.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що з ОСОБА_13 вони спільно працювали в земельному відділі Калуської міської ради з 2008 року. Спочатку працювали по АДРЕСА_1 , а потім за іншою адресою. Він був з позивачкою в одному кабінеті. В 2008 році в ОСОБА_8 був чоловік ОСОБА_18 і дочка, вони проживали разом і він знає її чоловіка особисто. Йому здається, що вони проживали десь по АДРЕСА_3 . Він думає, що позивачка з чоловіком проживали спільно десь до 2010 року. Коли вона з ОСОБА_18 розходилась, то йому відомо, що у неї була переписка з відповідачем. Він допомагав ОСОБА_8 забирати речі, коли вона розходилась з чоловіком, так як вона зняла іншу квартиру. Відповідача він бачив один раз чи два, але в яких це роках було і за якими адресами вони тоді працювали, він не пам`ятає.

Йому відомо, що ОСОБА_13 з відповідачем робила якісь документи, він приходив до неї за документами, вона казала, що з відповідачем розписується. Документами займався відповідач. Спільно з відповідачем ОСОБА_13 взагалі не проживали, знає що його вона приписала в село і що в неї через те були якісь проблеми.

З ОСОБА_13 він працював з 2008 року по другу половину 2011 року. В селі в гостях у ОСОБА_8 був. Чи перебувала позивачка з ОСОБА_16 в зареєстрованому шлюбі він не знає, однак точно до 2010 року вони спільно проживали.

Вислухавши доводи сторін, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п.11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Загальної Декларації Прав Людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10.12.1948 року й ратифікованої Україною в 1973 році, Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР, Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року та Закону України «Про міжнародне приватне право» № 2709-IV від 23.06.2005 року.

Так, ст.16 Загальної Декларації Прав Людини визначено, що чоловіки i жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися i засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній i повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним i основним осередком суспільства i має право на захист з боку суспільства та держави.

Таке положення міжнародно-правової норми повністю відповідає змісту ст.51 Конституції України, якою регламентовано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно зі ст. 58 Закону України «Про міжнародне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Відповідно до ст.40 Сімейного кодексу України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка.Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Статтею 43 СК України передбачено, що розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним. Якщо шлюб розірвано за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред`явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст.39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним.

Згідно ст.44 Сімейного Кодексу у випадках, передбачених статтями 39-41 Сімейного Кодексу України, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

У відповідності до ст.45 Сімейного Кодексу недійсний шлюб, а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Як встановлено в судовому засіданні, 12.01.2008 між сторонами був укладений шлюбний договір. Місце підписання договору: Шаріадський суд в Рамаллах і Біре Верховного суду Палестинської Автономії (а.с.6).

Як вбачається з даного договору, при його підписанні були додані документи: заява і посвідчення чоловіка, паспорт дружини НОМЕР_1 , свідоцтво про народження чоловіка і дружини. В графі « Відповідальні особи» зазначено «чоловік особисто і уповноважений дружини ОСОБА_19 »; в графі « згода опікуна або дозвіл суду» - « згода опікуна дружини її батька і її уповноваженого».

В графі «оголошення договору» зазначено « ОСОБА_20 заявила нареченому Ваел, що вона згодна вийти за нього заміж за вище взгадуваного колиму та наречений відразу відповів, що він одружується з нею за вище згадуваних умов».

Як встановлено судом, позивачка в 2008 році не перебувала на території Палестини. Даний факт підтверджується і поясненнями самого відповідача, які він надав в судовому засіданні.

Жодних документів, які б підтверджували той факт, що відповідач був уповноваженим від позивачки на укладення шлюбного договору матеріали справи не містять, як і не містять згоди опікуна дружини (позивачки) - її батька.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні вказала, що у відповідача немає документів, які підтверджували згоду позивачки у 2008 році на укладення шлюбу, а жодних інших документів, що стосуються укладення шлюбного договору, крім тих які є в матеріалах справи, за період з 2008 по 2010 рік вони надати не можуть.

Представником позивача до матеріалів справи було долучено, копію шлюбного договору від 12.01.2008, який їй передала позивачка, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Місце підписання договору: Шаріадський суд в Рамаллах і Біре Верховного суду Палестинської Автономії (а.с.116).

Як вбачається з даного договору, в ньому в графі «Оголошення договору» зазначено наречену ОСОБА_21 та нареченого ОСОБА_22 , а не сторін по справі.

Зі слів представника позивача, відповідач надав позивачці кілька копій шлюбного договору, і як вбачається з долучених до матеріалів справи копій, у даних договорах є розбіжності.

В судовому засіданні представник відповідача вказала, що вона вважає, що справжнім є шлюбний договір, який долучений до позовної заяви позивачкою при подачі позову, а що це за шлюбний договір з іншими іменами вона не знає, можливо, при перекладі були зроблені помилки .

В матеріалах справи міститься довіреність від імені ОСОБА_4 , надана стороною відповідача. Як вбачається з даної довіреності вона видана на ім`я ОСОБА_23 та ОСОБА_24 терміном на один рік без права передоручення 20.07.2010 (а.с.31).

Крім того, в матеріалах справи міститься довіреність від імені ОСОБА_4 від 19.07.2010 на ім`я громадянина Йорданії ОСОБА_25 , якого вона уповноважує бути її представником в компетентних органах Королівства Йорданія по оформленню та отриманню на її ім`я документів необхідних для укладення шлюбу з громадянином Йорданії (а.с.19).

Жодних інших довіреностей від імені позивачки матеріали справи не містять.

В судовому засіданні представник позивачки вказала, що ОСОБА_4 стверджує, що ті документи про реєстрацію шлюбу, які їй надав позивач, є фіктивними, оскільки шлюб зареєстрований в 2008 році, а вона познайомилась з ним тільки в 2010 році. Крім того, сторони не вели спільного господарства, спільно не проживали. Тому позивачка вважає, що даний шлюб є фіктивним, укладений відповідачем з метою залишитись в Україні. Як вказала позивачка в позовній заяві, що про укладення даного шлюбу вона дізналася в 2012 році і запропонувала його розірвати.

Як вбачається з копії паспорта позивачки (а.с.2) та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу (а.с.47-48) шлюб між сторонами розірвано 12.06.2012 за спільною заявою подружжя від 11.05.2012. Відомості щодо актового запису про шлюб, який розривається: номер актового запису про шлюб 573/12681/10, дата складання : 18.08.2010, назва органу , що склав актовий запис: Посольство України в Хашимитському королівстві Йорданія.

Крім того, судом встановлено, що 10.03.2023 були внесені зміни до актового запису (тип зміни виправлення), підстава внесення змін (технічна помилка реєстратора),з яких вбачається, що : «№ актового запису : 573/12681/10, дата складання 18.08.2010, Орган, що склав актовий запис: Посольство України в Хашимитському королівстві Йорданія» змінено на № актового запису: дата складання: 12.01.2008, Орган, що склав актовий запис: ОСОБА_6 , підписаний у Шаріанському суді в Рамаллах і Біре Верховного Суду Палестинської Автономії. Додано відмітку: Шлюб укладений у ОСОБА_6 , підписаний у Шаріанському суді в Рамаллах і Біре Верховного Суду Палестинської Автономії 12.01.2008, зі штампом консульскої легалізації в Посольстві України в Хашимитському Королівстві Йорданія 18.08.2010 року за № 573/1268-10» (а.с.48,48 зворот).

Відповідач в судовому засіданні вказав, що шлюб між ним і позивачкою був укладений за його релігійними законами і для укладення цього шлюбного договору не передбачалось візиту в ПалестинськуАвтономію. Цей шлюб укладений по їхнім Шаріадським законам. Фактично цей шлюб підписувався на території України, потім він його легалізовув в Шаріадському суді. Він їхав в Палестину сам.

Крім того, відповідач в судовому засіданні зазначав, що познайомився з позивачкою в 2007 році, а вже в 2008 році зареєстрував з нею шлюб і вони спільно проживали в м.Івано-Франківську.

Однак такі його пояснення, спростовуються обставинами, які викладені позивачкою в позовній заяві, поясненнями представника позивача, а також показами свідків, які в судовому засіданні вказали, що ОСОБА_4 в період з 2008 року по 2010 рік проживала в цивільному шлюбі з ОСОБА_16 , який був батьком її дитини в АДРЕСА_3 , а коли розійшлась з ОСОБА_26 , то проживала в АДРЕСА_2 , а з відповідачем по справі вона познайомилась в 2010 році по інтернету. Також свідки вказали, що позивачка зареєструвала відповідача в своєму господарстві і він приїздив туди, коли робив документи для реєстрації, однак з відповідачем позивачка ОСОБА_4 взагалі спільно не проживала.

Згідно заяви ОСОБА_27 та ОСОБА_4 від 25.09.2010, останні дали згоду на реєстрацію (прописку) в житловому будинку АДРЕСА_1 , громадянина Палестини, котрий прибув на постійне місце проживання зз Палестини (а.с.68).

Як вбачається з довідки, виданої викокомом Тужилівської сільської ради, (а.с.8). гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , був зареєстрований з 03.11.2010 по 12.09.2012, однак по місцю реєстрації проживання не проживав.

Як вбачається з відповіді Посольства Палестини від 12.11.2013, яка долучена позивачкою до матеріалів справи (а.с.102, 118), Посольство Палестини на лист від 31.10.2013 (а.с.117) повідомляє, що надіслане позивачкою свідоцво про одруження не є дійсним (фальшивим); громадянин Палестини ОСОБА_2 ніколи не був одружений на території Палестини і не звертався в Посольство Палестини з такою потребою; відповідно позивачка ніколи не була зареєстрована як дружина громадянина ОСОБА_2 ні на території Палестини, ні в Посольстві Палестини в Україні.

Відповідачем долучено до справи відповідь Посольства Палестини від 20.04.2023, в якому зазначається, що Посольство Палестини в Україні немає доступу до відомостей з реєстрів Шаріатського суду про реєстрацію шлюбних договорів. Виходячи з вищевикладеного, Посольство не має повноважень ані спростувати, ані підтвердити факт укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 12.08.2008.

Таким чином, судом встановлено, що на час укладення шлюбного договору 12.01.2008, сторони не були знайомі, оскільки познайомились тільки в 2010 році, згоди на укладення шлюбного договору позивачка не надавала, як і не надавала жодних доручень на укладення будь-яких процесуальних документів від її імені в 2008 році.

Крім того, судом встановлено, що сторони спільно не проживали як одна сім`я, не підтримували подружніх стосінків, не вели спільного господарства.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтверджень тих фактів, на які він посилається як на заперечння позовних вимог.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про міжнародне приватне право», ст.40,43 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3,4,5,12,13,76, 77 , 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який оформлено шлюбним договором від 12.01.2008 та який підписано у Шаріатському суді в Рамаллах і Біре Верховного Суду Палестинської Автономії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 26.05.2023.

Суддя: