Номер провадження: 22-ц/813/4100/23
Справа № 523/4318/21
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року, ухваленого Суворовським районним судом у складі: судді Дяченко В.Г. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

10 березня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що з січня 2010 року позивачка проживала однією сім`єю зі своєї сусідкою по будинку ОСОБА_4 в належній останній квартирі АДРЕСА_1 до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З січні 2010 року чоловік померлої ОСОБА_4 . ОСОБА_5 почав зловживати алкогольними напоями, зламав ногу, у зв`язку з чим не підіймався з ліжка, потребував стороннього догляду, а через деякий час знову зламав шийку стегна. ОСОБА_4 було важко одній доглядати чоловіка, і на її прохання про допомогу позивачка не могла відмовити останній, оскільки вони дружили з 1977 року.

Тому з січня 2010 року позивачка з ОСОБА_4 були пов`язані спільним побутом та набули взаємних прав та обов`язків, а саме: позивачка почала прибирати у квартирі ОСОБА_4 , готувати їм їжу, прати, ходити до магазинів за продуктами, ліками та іншими речами, які вона покупала і за свої кошти, а також сплачувала за комунальні послуги за квартиру ОСОБА_4 , з самого ранку та до пізньої ночі, тобто весь час, окрім часу роботи, позивачка проживала в квартирі померлої ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 чоловік ОСОБА_4 , позивачка за власні кошти здійснила організацію та поховання ОСОБА_5 .

В лютому 2015 року в частині будинку АДРЕСА_2 , а саме де розташована квартира ОСОБА_4 , відбулася пожежа, позивачка за власні грошові кошти здійснила відновлюваний ремонт у належній ОСОБА_4 квартирі АДРЕСА_1 .

За пропозицією та на прохання ОСОБА_4 29 березня 2016 року між ОСОБА_4 та позивачкою було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., щодо квартири АДРЕСА_1 , належній ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно свідоцтва на право власності на житло від 23 квітня 2002 року, а також спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., щодо квартири АДРЕСА_3 , належній ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 лютого 2015 року.

29 березня 2016 року ОСОБА_4 склала заповіт на позивачку, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., яким заповіла позивачці право на земельну частку(пай), розміром 6,52 умовних кадастрових гектара, належне їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01жовтня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Голопристанської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі за № 2271, та все належне їй майно.

29 березня 2016 року ОСОБА_4 видала позивачці довіреність на представництво її інтересів у всіх установах, підприємствах та організаціях, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., зареєстрована у реєстрі за № 145.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Позивачка за свої грошові кошти здійснила організацію та поховання останньої.

25 липня 201 6року позивачка звернулась в Четверту Одеську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що зареєстроване місце проживання у позивача зі спадкодавцем різне.

07 липня 2016 року відповідач ОСОБА_2 (двоюрідний онук померлої ОСОБА_4 ) звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до позивачки ОСОБА_1 про визнання недійсними спадкових договорів від 29 березня 2016 року, реєстраційні номери 140, 142 посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О. Ю., та про визнання недійсним заповіту з тих підстав, що ОСОБА_4 на момент складання вищевказаних спадкових договорів та заповіту не усвідомлювала своїх дій.

Відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем п`ятої черги спадкоємців за законом, згідно правил, визначених ст. 1258-1265 ЦК України.

Позивачка, є спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом згідно правил, визначених ст. 1258-1265 ЦК України.

Із посиланням на вимоги ст. 1216, 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1264 ,1265,1268 ЦК України позивачка просила встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2010 року до часу відкриття спадщини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право на земельну ділянку (пай), розміром 6, 52 умовних кадастрових гектара, розташованої на землях КСП ім. Горького, с. Долматівка, Голопристанський район, Херсонська область, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив про невизнання позовних вимог позивачки, оскільки відповідач як двоюрідний онук ОСОБА_4 і як спадкоємець п`ятої черги за законом після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 подав заяву про прийняття спадщини. На підставі заяви спадкоємця за заповітом - позивача ОСОБА_1 - нотаріальною конторою 25 липня 2016 року заведено спадкову справу за № 659/2016 щодо майна померлої ОСОБА_4 29 березня 2016 року між ОСОБА_4 та позивачкою було укладено два спадкових договори, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю. щодо квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_3 , а також, ОСОБА_4 склала на позивачку заповіт, яким заповіла їй сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 6, 52 умовних кадастрових гектара, а також на все майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року у справі № 523/9432/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту та спадкових договорів позовні вимоги задоволено, визнано недійсними спадкові договори та заповіт. Вищевказана справа знаходиться в провадженні Одеського апеляційного суду за апеляційною скаргою позивачки.

Згідно паспортних даних позивачка не була зареєстрована за адресою місця проживання ОСОБА_4 та не надано доказів того, що вона спільно із спадкодавцем утримували житло, робили ремонт, позивачка 25 липня 2016 року, звернувшись в Четверту Одеську нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за заповітом, не реалізувала своє право на подання заяви про прийняття спадщини як спадкоємець за законом у строк встановлений законом, не отримувала відмови нотаріуса від прийняття такої заяви та у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, права позивачки як спадкоємця четвертої черги за законом не було порушено, не доведено жодними належними та допустимими доказами того, що між нею та ОСОБА_4 протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї, а задоволення позивних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю не призведуть до прийняття спадщини за законом як спадкоємця четвертої черги, оскільки позивачкою пропущено строк у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини за законом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з січня місяця 2010 року до часу відкриття спадщини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 51,3 кв.м після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну ділянку (пай), розміром 6, 52 умовних кадастрових гектара, розташованої на землях КСП ім. Горького, с. Долматівка, Голопристанський район, Херсонська область в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке належало померлій ОСОБА_4 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0151750. Вирішено судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з їх обґрунтованості та доведеності протягом розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Ушакова О.О. просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року як таке, що не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо його законності та справедливості, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити та стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати.

Доводами апеляційної скарги є помилковість висновків суду про обгрунтованість позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів проживання позивача разом із спадкодавцем однією сім`єю щонайменше п`ять років для набуття права на спадщину на підставі ст. 1264 ЦК України як спадкоємцем четвертої черги за законом, а саме пов`язаність позивача та померлої крім спільного проживання веденням спільного господарства, спільних витрат, бюджету, харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, тощо. Натомість, позивачкою як підстава позову зазначається про її дружні стосунки із ОСОБА_4 , якій важко було доглядати за хворим чоловіком і та зверталася до неї по допомогу, і що вона іноді навіть залишалася ночувати у ОСОБА_4 . Періодичне придбання продуктів харчування, участь згодом у похованні не є підтвердженням факту спільного проживання однією сім`єю, пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що узгоджується із практикою Верховного Суду, зокрема у постанові від 27 травня 2021 рок у справі № 552/196/20. Надані позивачкою письмові докази не є належними, достатніми та достовірними доказами того, що саме з січня 2010 року до часу відкриття спадщини позивачка та спадкодавець ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, документи про поховання чоловіка ОСОБА_4 за 2014 рік оформлені на ім`я останньої, а не позивачки, решта документів не містить відомостей про призначення платежів або не містить інформації про такі сплати, здійснені саме для ОСОБА_4 ; майже всі квитанції сформовані у 2016 році - незадовго до складення спадкових договорів та заповіту та після цього; витрати позивачки на поховання спадкодавця викликані виконанням позивачем своїх обов`язків за спадковими договорами, і не є доказом проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з 2010 до 2016 року, так саме як і наявність у позивача на руках оригіналів документів та ключів від квартири; пояснення свідків свідчать лише про допомогу позивачки померлій ОСОБА_4 у хатніх справах, тісне спілкування, дружбу, а також можливий догляд лише з 2014 року після смерті чоловіка спадкодавця, а не з 2010 року; свідки не пояснили про спільний бюджет позивачки та ОСОБА_4 , а обставини можливого надання позивачкою допомоги спадкодавцеві, в тому числі медичної, особливо в період хвороби останньої, не стосуються предмету доказування по справі. Судом порушено норми матеріального права ч. 1 с. 1217, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ч. 1 ст. 1268 ЦК України, оскільки спадкову справу № 659/2016 щодо майна померлої ОСОБА_4 відкрито на підставі заяви позивачки як спадкоємця за заповітом, що свідчить про реалізацію позивачкою своїх спадкових справ саме за заповітом, із заявою про спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги вона не зверталася, тому встановлення зазначеного факту не призведе до прийняття спадщини за законом як спадкоємця четвертої черги, оскільки позивачкою пропущено строк у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини за законом.

Просить стягнути з позивачки на свою користь судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, посилаючись на додержання судом під час ухвалення рішення норм матеріального та процесуального права, оскільки факт проживання позивача разом із спадкодавцем однією сім`єю щонайменше п`ять років до смерті останньої підтверджено показаннями свідків, письмовими доказами, які у своїй сукупності доводять підставність вимог та яким суд дав належну оцінку, а доводи апеляційної скарги зводяться до висмикування із позовної заяви та показань свідків фраз та слів з їх трактування на свою користь; щодо подання до нотаріальної контори заяви лише про прийняття заяви за заповітом, то позивачем було подано заяву про прийняття спадщини, і закон не передбачає окремих видів заяв, а лише єдину заяву, що і реалізоване позивачем.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Смокін П.О. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Кудрявцев І.А. апеляційну скаргу не визнав та підтримав доводи відзиву.

Сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 67 років померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

За життя 24 січня 1972 року ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

На момент відкриття спадщини ОСОБА_4 належало на праві власності:

- квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 74,3 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23 квітня 2022 року з відміткою про державну реєстрацію права;

- квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 51,3 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

На момент відкриття спадщини ОСОБА_4 також належало право на земельну ділянку (пай), розміром 6,52 умовних кадастрових гектара, розташованої на землях КСП ім. Горького, с. Долматівка, Голопристанський район, Херсонська область, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0151750, свідоцтвом про право власності за заповітом виданим Голопристанською державною нотаріальною конторою від 01 жовтня 1999 року за реєстровим номером 2271.

29 березня 2016 року ОСОБА_4 , склала заповіт на позивача, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., яким заповіла позивачу право на земельну частку (пай), розміром 6,52 умовних кадастрових гектара та все належне їй майно.

29 березня 2016 року між ОСОБА_4 та позивачем було укладено два спадкових договори, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саганович О.Ю., щодо квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_3 .

Позивачка ОСОБА_1 згідно паспорту з 21 лютого 1977 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

25 липня 2016 року вх. № 1454 позивачка звернулась в Четверту Одеську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлої ОСОБА_4 , яка залишила на її ім`я заповіт, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 659/2016 щодо майна померлої ОСОБА_4 .

На підставі вищевказаної заяви було заведено спадкову справу.

08 вересня 2016 року відповідач подав заяву про прийняття спадщини щодо майна померлої ОСОБА_4 до Четвертої одеської державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 659/2016 щодо майна померлої ОСОБА_4 як спадкоємець п`ятої черги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року за позовом відповідача ОСОБА_2 вищевказаний заповіт та спадкові договори визнано недійсними.

На вищевказане рішення позивачкою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, яка заходиться в провадженні Одеського апеляційного суду.

Таким чином, між сторонами існує спір про право на спадщину за законом щодо майна померлої ОСОБА_4 , оскільки позивачка претендує на нього як спадкоємець четвертої черги.

Переглядаючи рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця - ОСОБА_4 .

Вирішуючи спір, суд дійшов помилкового висновку про задоволення заяви, оскільки не звернув уваги на відсутність належних доказів проживання вказаних осіб однією сім`єю, на що слушно посилається у своїй скарзі відповідач ОСОБА_2 .

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачка і нині покійна ОСОБА_4 проживали по сусідству і позивачка, маючи власне житло, надавала спадкодавцю допомогу в догляді та по господарству, що не є тотожним із фактом проживання однією сім`єю. Доказів проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, сплати побутових послуг, взаємних прав та обов`язків, позивачкою як суду першої, так і апеляційній інстанцій не надано, відсутні й докази хвороби спадкодавця та відомості про необхідність стороннього догляду за станом його здоров`я.

Надані позивачкою документи про поховання чоловіка ОСОБА_4 за 2014 рік оформлені на ім`я останньої, а не позивачки, решта наданих документів не містить відомостей про призначення платежів або не містить інформації про такі сплати, здійснені саме для ОСОБА_4 .

Крім того, майже всі квитанції сформовані у 2016 році - незадовго до складення спадкових договорів та заповіту та після цього.

Щодо понесених позивачкою витрат на поховання спадкодавця викликані виконанням позивачем своїх обов`язків за спадковими договорами, і не є доказом проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з 2010 до 2016 року, так саме як і наявність у позивача на руках оригіналів документів та ключів від квартири.

Належні докази ведення померлою за життя та позивачкою спільного бюджету відсутні, свідок ОСОБА_7 свідчила лише про приготування їжі позивачкою ОСОБА_4 після смерті чоловіка останньої та її годування, а свідок ОСОБА_8 свідчив про спільний бюджет вказаних осіб зі слів ОСОБА_4 , як і свідок ОСОБА_9 свідчив лише про їх дружні стосунки та надання позивачкою допомоги ОСОБА_4 під час приходів позивачки до останньої. Отже, вказане не є належними доказами в розумінні вимог ст. 77 ЦПК України щодо належності доказів щодо предмета доказування по справі.

Власне ставлення позивачки до нині померлого подружжя ОСОБА_10 , періодичне придбання їм продуктів харчування та участь в сплаті комунальних послуг, а згодом і похованні, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі статті 1264 ЦК України, дає право на спадщину.

Окремо слід підкреслити те, що позивачкою ставиться питання про встановлення факту її проживання однією сім`єю лише із ОСОБА_4 в квартирі останньої з січня 2010 до часу її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у той час, коли остання перебувала у шлюбі, проживала за адресою своєї реєстрації разом із чоловіком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і зі слів позивачка, якому вона за свої гроші здійснила організацію та поховання.

Докази припинення подружжям ОСОБА_10 спільного проживання або встановлення режиму окремого проживання по справі відсутні.

Проте, питання про спільне проживання однією сім`єю із ОСОБА_5 позивачкою не ставиться.

Крім того, постановою Одеського апеляційного суду від 02 березня 2023 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року у справі № 523/9432/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Саганович Олени Юріївни про визнання заповіту та спадкових договорів недійсними, яким позов задоволено повністю, залишено без змін.

Вказаним підтверджено, що спір між сторонами дійсно існує лише як між спадкоємцями за законом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що встановлення факту, про який просить позивачка у разі його доведеності, не призведе для неї до юридично значимих наслідків, оскільки із заявою про прийняття спадщини за законом вона до нотаріуса не зверталася, є помилковим власним тлумаченням спадкового законодавства заявником та не спростовує недоведеність позовних вимог загалом. Оскільки у разі доведеності такого факту із окремою заявою про прийняття спадщини за законом спадкоємцю звертатися не потрібно, адже спадщина приймається в такому випадку на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України за рішенням суду.

Враховуючи наведену невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та допущені судом порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга задовольняється, тому сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 11907,65 грн підлягає стягненню з позивачки на користь відповідача.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_7 ) судовий збір у розмірі 11907,65 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 26 травня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко