ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3956/23 Справа № 205/8561/22 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Зайцевої С.А., Канурної О.Д.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ «Вердикт Капітал» 30 листопада 2022 року поштою направив до суду позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який надійшов до суду 13 грудня 2022 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року вирішено питання про заочний розгляд справи.

Позивач у своєму позові посилався на те, що 25 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 103674013, згідно з умовами якого кредитодавець надав позичальникові кредиту розмірі 5 000 грн. строком на 30 днів до 24 вересня 2021 року зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитними коштами, що становить 00 грн. 50 коп. за кожен день користування. 17 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив право вимоги за кредитним договором № 103674013 від 25 серпня 2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 . Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав у повному обсязі, чим порушив умови договору, внаслідок чого станом на 16 листопада 2022 року сума заборгованості становить 37 015 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн., заборгованості за процентами на дату відступлення у розмірі 15 015 грн., заборгованість за процентами відповідно до п. 4.2 кредитного договору у розмірі 17 000 грн. Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 37 015 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 950 грн. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримала, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнено з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (код 36799749, юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б) заборгованість за кредитним договором № 103674013 від 25 серпня 2021 року у розмірі 5 015 (п`ять тисяч п`ятнадцять) гривень, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, заборгованості за процентами у розмірі 15 (п`ятнадцять) гривень, а також судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу, у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень та судового збору у розмірі 336 (триста тридцять шість) гривень 14 коп., а всього 7 351 (сім тисяч триста п`ятдесят одна) гривню 14 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТОВ «Вердикт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, та на порушення порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути витрати на професійну правничу допомогу..

За правилами ч. 1 ст. 274 ЦПК України - у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 25 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 103674013 (а.с. 9-17). Відповідно до умов кредитного договору кредитор надав позичальникові кредит у розмірі 5 000 грн. на 30 днів строком до 24 вересня 2021 року зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 0,01 % річних за користування кредитними коштами, що становить 00 грн. 50 коп. за кожен день користування.

17 грудня 2021 року ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладали договір факторингу № 17/12-2021-62 (а.с. 24-32), яким право вимоги за кредитним договором № 103674013 від 25 серпня 2021 року набуло ТОВ «Вердикт Капітал».

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків розмір процентів за період з 25 серпня 2021 року по 17 листопада 2021 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 5 000 грн., становить 15 015 грн., відсотки за період з 18 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року становлять 17 000 грн. (а.с. 39).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір між сторонами було укладено на строк з 25 серпня 2021 року по 24 вересня 2021 року.

Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, то після 24 вересня 2021 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором № 103674013 від 25 серпня 2021 року.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договір був укладений сторонами в електронній формі.

Як вбачається з умов пунктів 1.3, 1.4. договору, кредит надається строком на 30 днів з 25.08.2021р., термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 24.09.2021 року.

Дійсно, відповідно до п.2.3.1.2 Кредитного договору №103674013 від 25.08.2021 позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору.

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Проте, наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 24.09.2021р..

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору після 24.09.2021, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом.

Отже, за умовами договору про споживчий кредит №103674013 від 25.08.2021 сторони погодили строк його дії до 24.09.2021, тому суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що, починаючи із зазначеної дати, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються нормою ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції виходив з правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018, відповідно до якої передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Також Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено, у зв`язку з чим суд обґрунтовано вирішив про стягнення суми заборгованості по процентах в розмірі 15 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, за результатами перегляду цієї справи, апеляційний суд не знаходить достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: С.А.Зайцева

О.Д.Канурна