Справа № 521/7529/19
Провадження №2/521/63/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання - Петренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення складу спадщини, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення складу спадщини, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є спадкоємцем за заповітом свого брата ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.12.2016 року брат позивача ОСОБА_4 заборгував у приятеля ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 7000 дол. США для придбання будинку АДРЕСА_1 , під умовою повернення грошей протягом 10-ти днів з дати продажу належної спадкодавцеві на праві власності квартири АДРЕСА_2 .

08.11.2016 року між братом позивача ОСОБА_4 і відповідачкою був укладений шлюб.

22.12.2016 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО Пашичевою Г.Л. і зареєстрованим в реєстрі за № 3425, брат позивача ОСОБА_4 придбав за 145 323,00 грн. у власність 1022/10000 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Одночасно, тобто 22.12.2016р., за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО Пашичевою Г.Л. і зареєстрованим в реєстрі за № 3427, брат позивача ОСОБА_4 придбав за 24200,00 грн. у власність 1022/10000 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,0565га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, кадастровий номер :32:006:0005.

14.02.2017 року брат позивача ОСОБА_4 заборгував у приятеля ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10 000,00 дол. США для здійснення ремонтних та оздоблювальних робіт у придбаному будинку із зобов`язаннями повернути борг до кінця 2018 року.

13.06.2017 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим ПН ОМНО Юхневич М.М. і зареєстрованим в реєстрі за № 746, брат позивача ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_2 , що за договором дарування від 29.10.2002р. реєстр. № 2007 належала останньому на праві приватної власності, після чого 21.08.2017 року повернув позикодавцю ОСОБА_5 заборговані кошти у повному обсязі, що підтверджується відповідною розпискою, наявною у позивача.

Таким чином, позивач зазначає, що нерухомість, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і була придбана братом позивача ОСОБА_4 через півтора місяці після укладення шлюбу з відповідачкою, але за кошти, які останній заборгував під власну квартиру, та які він повернув після її продажу, з огляду на що вказана нерухомість не може бути віднесена до спільної сумісної власності подружжя, а має бути визнана спадковим майном.

До того ж, позивач вказав, що 08.01.2018 року під час перебування у шлюбі з відповідачкою, його брат ОСОБА_4 був госпіталізований до ОСОБА_6 на залізничному транспорті з діагнозом: діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, внаслідок чого йому була проведена ампутація лівої ноги на рівні стегна, але за весь час перебування у стаціонарі відповідачка майже не відвідувала його.

19.02.2018 року брат позивача ОСОБА_4 був виписаний з лікарні, але через відмову відповідачки забезпечити належний догляд, його забрала жити до себе їхня мати.

Саме з цих підстав 16.03.2018 року на позивача його братом ОСОБА_4 був складений заповіт, а 25.04.2018 року рішенням Обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 брата позивача ОСОБА_4 було визнано інвалідом І групи, який потребує постійного стороннього догляду, і який забезпечували останньому позивач та мати.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що вона проживала з братом позивача ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 року.

Також у відзиві на позов відповідачка стверджувала, що укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна на ім`я її чоловіка ОСОБА_4 відбулось для схоронності її соціальних пільг для отримання житла від держави.

Окрім того, відповідачка не згодна з ціною договорів купівлі-продажу спірного майна, зазначивши про її заниження від реальної вартості з метою обійти податкове законодавство при укладанні правочинів.

До відзиву відповідачка приєднала письмові пояснення свідків на підтвердження придбання спірного майна за спільні кошти подружжя у розмірі 25 000 дол. США.

Окрім того, відповідачка повідомила про повернення позики позикодавцю ОСОБА_7 за рахунок спільних з чоловіком ОСОБА_4 коштів.

Проте позику, отриману її чоловіком ОСОБА_4 від ОСОБА_3 для оздоблення будинку, відповідачка не визнає, посилаючись на оплату її вітчимом особистим коштом у сумі 40 700,00 грн. виробництва кухонних меблів у ФОП ОСОБА_8 .

Позивач надав відповідь на відзив, згідно якої не погоджувався з позицією відповідачки.

Відповідачка подала заперечення на відповідь на відзив.

На забезпечення клопотання відповідачки про витребування доказів судом у позивача для огляду в судовому засіданні були витребувані оригінали договорів купівлі-продажу спірного майна та витребувано копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 у приватного нотаріуса ОМНО Полякової Т.Ю.

За заявою третьої особи позикодавця ОСОБА_3 до провадження у межах даної справи судом були прийняті самостійні вимоги про визначення складу спадщини.

У судовому засіданні 25.05.2023 року представник позивача адвокат Дідуренко С.В. надала пояснення щодо розписки померлого ОСОБА_4 , згідно якої, окрім позики ОСОБА_5 , отриманої 01.12.2016 року, за життя і до укладання шлюбу, 06.08.2016 року брат позивача ОСОБА_4 також отримав від ОСОБА_5 позику для придбання спірної нерухомості, про що особисто ОСОБА_5 повідомляв суд заявою ще 01.06.2020 року.

Оскільки у сторони позивача була наявна тільки ксерокопія вказаної розписки, суд був змушений повернутись з нарадчої кімнати для встановлення обставин та часу отримання братом позивача ОСОБА_4 грошей для придбання спірної нерухомості.

У судовому засіданні 10.08.2023 року позивачем був наданий на огляд оригінал розписки, датованої 06.08.2016 року, який увесь час перебував у позичальника ОСОБА_5 .

Згідно пояснень позивача його брат ОСОБА_4 двічі позичав гроші у приятеля ОСОБА_5 на придбання спірної нерухомості, набутої 22.12.2016 року, а саме: 06.08.2016 року, тобто за три місяці до укладання шлюбу з відповідачкою, а також 01.12.2016 року, тобто через три тижні після укладання шлюбу. Обидві позики були погашені саме ОСОБА_4 .

Клопотання щодо призначення судової почеркознавчої експертизи розписки від 06.08.2016 року представник відповідачки адвокат Іванова Г.С. не оголошувала, від пропозиції суду відмовилась.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши наявні докази, суд встановив.

16.03.2018 року ОСОБА_4 склав заповіт на свого брата і позивача у справі ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Поляковою Т.Ю. і зареєстрований в реєстрі за № 1155.

ІНФОРМАЦІЯ_1 брат позивача ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина.

16.10.2018 року за заявою позивача про прийняття спадщини приватним нотаріусом ОМНО Поляковою Т.Ю. була відкрита спадкова справа № 17/2018 до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.11.2018 року відповідачкою ОСОБА_2 була складена заява про прийняття спадщини її померлого чоловіка ОСОБА_4 , посвідчена приватним нотаріусом ОМНО Хома А.С., реєстр. № 1906.

12.12.2018 року відповідачкою за місцем відкриття спадкової справи була подана заява про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину у спільному сумісному майні подружжя, а саме: на 1/2 частину від 1022/10000 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частину від 1022/10000 частин у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,0565га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Через заперечення позивача проти видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину у спільному сумісному майні подружжя на ім`я відповідачки, приватним нотаріусом ОМНО Поляковою Т.Ю. було запропоновано звернутись до суду для встановлення обсягу спадкового майна.

06.05.2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла дана позовна заява, провадження по якій після усунення недоліків було відкрито 29.07.2019 року.

З наявних у суду доказів убачається, що за життя брат позивача ОСОБА_4 двічі позичав гроші у свого приятеля ОСОБА_5 на придбання спірної нерухомості, набутої 22.12.2016 року, а саме: у розмірі 7 000 дол. США 06.08.2016 року, тобто за три місяці до укладання шлюбу з відповідачкою, а також у розмірі 7 000 дол. США 01.12.2016 року, тобто через три тижні після укладання шлюбу. Обидві позики були погашені саме ОСОБА_4 .

08.11.2016 року між братом позивача ОСОБА_4 і відповідачкою був укладений шлюб.

22.12.2016 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО Пашичевою Г.Л. і зареєстрованим в реєстрі за № 3425, брат позивача ОСОБА_4 придбав за 145 323,00 грн. у власність 1022/10000 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Одночасно, тобто 22.12.2016р., за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО Пашичевою Г.Л. і зареєстрованим в реєстрі за № 3427, брат позивача ОСОБА_4 придбав за 24200,00 грн. у власність 1022/10000частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,0565га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, кадастровий номер :32:006:0005.

14.02.2017 року брат позивача ОСОБА_4 заборгував у приятеля ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10 000,00 дол. США для здійснення ремонтних та оздоблювальних робіт у придбаному будинку із зобов`язаннями повернути борг до кінця 2018 року.

13.06.2017 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим ПН ОМНО Юхневич М.М. і зареєстрованим в реєстрі за № 746, брат позивача ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_2 , що за договором дарування від 29.10.2002р. реєстр. № 2007 належала останньому на праві приватної власності і повернув позикодавцю ОСОБА_5 заборговані кошти у повному обсязі, що підтверджується оригіналом розписки, наявним у позивача, а також письмовими поясненнями ОСОБА_5 , в яких останній спростовує повернення позики за рахунок спільних з відповідачкою коштів.

Доводи відповідачки про спільне проживання з братом позивача ОСОБА_4 однією сім`єю без укладання шлюбу з 2012 року судом не оцінюються, оскільки вказана обставина виходить за межі позовних вимог, а згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Посилання відповідачки на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна на ім`я її чоловіка для схоронності за відповідачкою соціальних пільг для отримання житла від держави не узгоджуються з нормами ст. 16 ЦК України щодо захисту цивільних прав та інтересів судом і прямо суперечать нормам Закону України Про житловий фонд соціального призначення та положенням Порядку надання соціального житла, а також урахування площі житла, що перебуває у власності громадянина, якому надається квартира або садибний (одноквартирний) житловий будинок з житлового фонду соціального призначення, затвердженого постановою КМУ від 23 липня 2008р. № 682, що порушує права громадян, чиї доходи, дійсно, унеможливлюють придбання житла у власність або його платну оренду.

Твердження відповідачки про невідповідність ціни договорів купівлі-продажу спірного майна його фактичній ринковій вартості заради зменшення оплати податків при вчиненні правочинів нічим не підтверджені, тоді як при огляді наданих позивачем оригіналів вказаних документів встановлено, що ціна договору купівлі-продажу земельної ділянки у розмірі 24 199,69грн. станом на 19.12.2016 року, тобто за два дні до укладання правочину, була визначена суб`єктом оцінної діяльності ТОВ Перспектива експерт у звіті про експертну грошову оцінку нерухомості, про що зазначено у розділі ІІ договору, в п. 2.1 якого викладено, що сторони обізнані стосовно ринкових цін на аналогічні земельні ділянки, вартість якої, визначена у договорі, є справедливою і відповідає дійсній ринковій вартості.

Також ціна договору купівлі-продажу 1022/10000 житлового будинку у розмірі 145 323,00грн. станом на 21.12.2016 року, тобто за день до укладання правочину, була визначена суб`єктом оцінної діяльності ТОВ ПОЛОНІЯ-2006 у звіті про визначення оціночної вартості майна. Водночас у п. 3 договору зазначено, що сторони обізнані стосовно ринкових цін на аналогічні об`єкти нерухомості, вартість якої, визначена у договорі, є справедливою і відповідає дійсній ринковій вартості.

Не приймаються судом і посилання відповідачки на письмові пояснення свідків щодо підтвердження придбання спірного майна за спільні кошти подружжя у розмірі 25 000дол. США, оскільки ч. 2 ст. 218 ЦК України передбачено, що рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків на встановлення правових наслідків недодержання вимоги щодо письмової форми правочину.

01.06.2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_5 , з якої убачається, що повернення боргу у розмірі 7000 дол. США відбувалось за особисті кошти позичальника, тобто брата позивача ОСОБА_4 , який отримав позику 06.08.2016 року і ще до укладання шлюбу з відповідачкою, а потім 01.12.2016 року, тобто через три тижні після укладання шлюбу з відповідачкою.

На обох розписках наявні підтвердження про погашення боргу особисто ОСОБА_4 та відсутності до нього претензій з боку позичальника ОСОБА_5

Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-16630св19) дійшов висновку, що показаннями сторони не може доводитись факт виконання зобов?язання за договором.

Тому доводи відповідачки про погашення боргу позичальнику ОСОБА_5 за рахунок спільних із чоловіком коштів не заслуговує на увагу.

Невизнання відповідачкою боргу її чоловіка ОСОБА_4 у розмірі 10 000 дол. США, запозиченого 14.02.2017 року у третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 для здійснення ремонтних та оздоблювальних робіт у придбаному будинку, спростовуються приєднаною 11.04.2019 року до спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 вимогою ОСОБА_3 до спадкоємця за заповітом, а також оригіналом розписки позичальника ОСОБА_4 , наданим позикодавцем на огляд суду у судовому засіданні.

Від призначення судової почеркознавчої експертизи на достовірність розписок відповідачка відмовилась.

Тому наявність оригіналу розписок у позикодавця згідно з положенням статті 545 ЦК України є одним із свідчень того, що зобов?язання з повернення позики позичальником не виконано. Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі № 206/6401/18.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 176/2967/13-ц (провадження № 61-41962св18) зробив висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та змісту умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18) зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, наявність оригіналу боргової розписки у позичальника, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Письмові пояснення родичів відповідачки не є доказами витрат чи здійснення робіт по облаштуванню будинку, а розрахункові документи з торговельної мережі супермаркетів Епіцентр на ім`я відповідачки на суму 9 964,00грн. не є доказом саме її особистих витрат.

Також не підтверджена належними та допустимими доказами оплата вітчимом відповідачки особистих коштів у сумі 40 700,00грн. за виготовлення та установку кухонних меблів, оскільки до відповіді ФОП ОСОБА_8 від 13.12.2019р. за вих. № 13-12/2019 на адвокатський запит представника відповідачки не додані документи на підтвердження права здійснення відповідної підприємницької діяльності, а копія договору на виконання робіт від 24.08.2017р. не є розрахунковим документом та не підтверджує здійснення оплати.

При розгляді справи судом було встановлено, що 17.07.2018 року брат позивача ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом про розірвання шлюбу, оскільки 08.01.2018 року він був госпіталізований до ОСОБА_6 на залізничному транспорті з діагнозом: діабетична ангіопатія нижніх кінцівок, внаслідок чого йому була проведена ампутація лівої ноги на рівні стегна, після чого і за весь час перебування у стаціонарі відповідачка майже не відвідувала його.

19.02.2018 року брат позивача ОСОБА_4 був виписаний з лікарні, але через відмову відповідачки забезпечити належний догляд, його забрала жити до себе мати.

До спірного майна за життя брат позивача ОСОБА_4 більше не повернувся і до смерті мешкав у матері, будучи інвалідом І групи з потребою постійного стороннього догляду.

Верховний Суд України у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-612цс15 встановив, що до придбання спірної частини будинку сторони перебували у шлюбі протягом трьох місяців.

Оцінюючи, крім договору позики від 28.12.2011, інші об`єктивні докази, зокрема банківські дані про перерахування Особою 3 на картковий рахунок Особи НОМЕР_1 та отримання ним цих коштів 27.12.2011 за день до укладення договору купівлі-продажу 1/2 частини спірного будинку за ціною 120000 грн., а також показання свідків Особи 4 і Особи 5 та розписки про надання Особі 2 позики для придбання 1/2 частини будинку, суд першої інстанції, застосовуючи норми ст. ст. 57, 60 СК, дійшов обґрунтованого висновку про придбання спірної частини будинку за особисті кошти Особи 1.

Одночасно суд на підставі ст.65 СК визнав отриману боргову суму його особистим боргом, урахувавши, що Особа 2 згоди на укладення договору позики не давала.

З огляду на встановлені фактичні обставини та наведені мотиви, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права ст. ст. 57, 60 СК та обґрунтовано визначив правовий статус спірного майна приватною особистою власністю Особи 1.

Саме про таке застосування норм ст. ст. 57, 60 СК зазначено в постановах ВС від 19.06 та 2.10.2013.

Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ 25.11.2015р. при розгляді справи № 6-2333.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 128/1511/19 (провадження № 61-16161св20) встановлено, що сам по собі факт надання згоди на придбання спірного майна не може свідчити про поширення на це майно режиму спільної сумісної власності подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

Разом з тим, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 204/5407/17 (провадження № 61-17702св19).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 1218, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 193, 259, 264, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про визначення складу спадщини задовольнити.

Визнати спадковим майном ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , придбаним за особисті кошти: 1022/10000 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; 1022/10000 частин у праві спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,0565га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, кадастровий номер :32:006:0005.

Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про визнання будинку спадковим майном задовольнити.

Визнати спадковим майном ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1022/10000 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, на ремонт і оздоблення якого 14.02.2017 року ОСОБА_4 у ОСОБА_3 були запозичені грошові кошти у розмірі 10 000 дол. США.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ).

Третя особа: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 ).

Суддя: І.В. Плавич