Провадження № 2/161/214/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 травня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О. М.,

за участю секретаря судового засідання Остимчук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради, про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, -

В С Т А Н О В И В:

31 серпня 2022 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Філіповича В. Є. звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 вересня 2015 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача із заявами про встановлення графіку зустрічей з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак відповідач в добровільному порядку відмовлялась визначити порядок спілкування дитини з батьком. У зв`язку з введенням на території України воєнного стану відповідач разом з сином виїхала за кордон. Про прийняте нею рішення покинути територію України ОСОБА_2 позивача не повідомила. З метою визначення способу участі батька у вихованні сина ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до служби у справах дітей Луцької міської ради. У відповідь служба у справах дітей Луцької міської ради повідомила позивачу про зупинення розгляду його заяви у зв`язку з перебуванням матері та дитини за межами України, а також на підставі Постанови КМУ № 165 від 28 лютого 2022 року щодо зупинення строків надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання на час воєнного стану. Позивач вказує, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди в спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи безумовне право батька на спілкування з дитиною, принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо неповнолітньої дитини, беручи до уваги права та інтереси дитини, позивач заявляє на вирішення суду такі позовні вимоги: 1) зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у його вихованні; 2) встановити порядок участі батька у вихованні дитини та у спілкуванні з нею, а саме: встановити, що ОСОБА_1 має право на спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням віку дитини, режиму і розпорядку, фізіологічних потреб дитини, фізичного стану здоров`я, режиму відвідування сином дошкільних закладів (інших закладів освіти), існуючого санітарно-епідеміологічного режиму: щовівторка з 17.00 год. по 21.00 год.; щочетверга з 17.00 год. по 21.00 год.; з 11.00 до 18.30 год. І, ІІІ, V неділі місяця; з 11.00 до 18.30 год. ІІ, ІV суботи місяця; встановити, що ОСОБА_1 на період святкових днів, канікул дитини та/або відпустки батька має право забирати дитину до місця постійного проживання батька або виїздити в місце проведення відпустки батька строком 21 календарний день на рік; зустрічі ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проводити без присутності матері ОСОБА_2 , в тому числі, і відвідування дошкільного закладу з врахуванням режиму навчально-виховного розпорядку, а в подальшому з врахуванням режиму відвідування дитиною закладів освіти, існуючого санітарно-епідеміологічного режиму. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Ухвалою судді від 09 вересня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року до участі у справі залучено орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Луцької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

31 січня 2023 року до суду надійшов висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради «Про визначення ОСОБА_1 способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною».

Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Філіпович В. Є. у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної з додатками, а в подальшому і судові повістки надіслані судом за адресою зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Крім того, судові повістки були також надіслані відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу фактичного місця проживання, яку вона повідомила представнику служби у справах дітей Луцької міської ради. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.

Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2021 року шлюб між ними розірвано (а. с. 11 - 12).

Також установлено, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 10).

Листом від 24 травня 2022 року Служба у справах дітей Луцької міської ради, розглянувши заяву ОСОБА_1 , повідомляє про неможливість проведення спільної зустрічі батьків дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та в зв`язку з перебуванням матері дитини за межами України. Постановою КМУ № 165 від 28 лютого 2022 року зупинено строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання на час дії воєнного стану, на підставі чого розгляд заяви ОСОБА_1 про визначення способу участі у вихованні сина ОСОБА_7 у справах дітей Луцької міської ради зупинено (а. с. 13).

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 38-1 від 18 січня 2023 року затверджено висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради № 6 від 09 січня 2023 року «Про визначення ОСОБА_1 способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною» (а. с. 39).

З дослідженого судом висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 6 від 09 січня 2023 року «Про визначення ОСОБА_1 способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною» установлено, що після розірвання шлюбу, за спільною домовленістю сторін їхній син ОСОБА_4 залишився проживати з матір`ю. 24 грудня 2021 року ОСОБА_5 уклала шлюб з громадянином Королівства ОСОБА_8 та змінила прізвище на ОСОБА_9 . Після введення в Україні воєнного стану матір з сином виїхали в Нідерланди та проживають у м. Гронінген. Між сторонами склались напружені стосунки, внаслідок чого вони не можуть домовитись щодо способу участі батька у вихованні сина ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 разом з сином перебуває за межами України, то провести спільну зустріч батьків не являється можливим. 08 грудня 2022 року ОСОБА_2 за допомогою месенджеру Viber надіслала Службі у справах дітей заяву про те, що вона на теперішній час не проживає у місті Луцьк та не планує повертатись в Україну, однак вона не заперечує щодо приїзду ОСОБА_1 для побачень з сином відповідно до графіку, встановленого рішенням суду. На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 19, 153 Сімейного кодексу України, п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року, служба у справах дітей не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визначення йому такого способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : - під час перебування дитини в Україні в обсязі та режимі, зазначеними в позовній заяві; під час перебування дитини за межами України безперешкодне спілкування з нею засобами телефонного зв`язку, за допомогою мережі Інтернет тощо (а. с. 40).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною першою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Частиною другою статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Встановивши, що в добровільному порядку сторони не досягли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з сином, у тому числі за наслідком звернення батька до органу опіки та піклування відповідно до статті 158 СК України, урахувавши встановлені у цій справі конкретні обставини, інтереси малолітнього сина сторін, а також інтереси відповідача та позивача, беручи до уваги відсутність заперечень відповідача щодо запропонованого позивачем графіку побачень з сином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, визначившись з характером спірних правовідносин та з урахуванням обставин справи, суд вважає доцільним відстрочити виконання цього рішення, а також встановити порядок його виконання на час дії воєнного стану в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України воєнний стан в Україні продовжено та станом на день розгляду справи триває.

Судовим розглядом встановлено, що після введення в Україні воєнного стану відповідач ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 виїхали в Королівство Нідерланди та проживають у м. Гронінген.

Спір між сторонами виник з приводу визначення способу участі батька у вихованні сина та спілкування з ним після того, коли дитина покинула місце проживання в Україні, де проживала разом з матір`ю.

На переконання суду, тимчасова зміна місця проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_4 та його виїзд за межі України після введення дії воєнного стану в Україні відповідає інтересам дитини, оскільки такий захід забезпечує збереження життя, фізичного та психологічного здоров`я дитини, забезпечує можливість розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Вочевидь, реальне виконання рішення суду про встановлення позивачу графіку систематичних побачень з дитиною, встановлення режиму спільного проведення батьком та дитиною свят, канікул дитини за місцем проживання батька за умов, коли батько проживає в Україні, а дитина - за межами України, не виявляється можливим на час дії воєнного стану в Україні.

З наведених мотивів суд дійшов висновку про необхідність відстрочення виконання рішення до дати закінчення дії воєнного стану в Україні з одночасним визначенням порядку виконання цього рішення суду в період дії в Україні воєнного стану.

З метою збереження зв`язку батька з малолітнім сином в період відстрочення виконання цього рішення суд вважає доцільним роз`яснити сторонам про необхідність сприяння та докладання ними спільних зусиль для можливості спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 засобами дистанційного зв`язку (телефоном, аудіо- , відеозв`язком через мережу Інтернет).

Здійснюючи розподіл судових витрат, ураховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 992,40 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у його вихованні.

Установити порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 та у спілкуванні з ним, а саме: встановити, що ОСОБА_1 має право на спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням віку дитини, режиму і розпорядку, фізіологічних потреб дитини, фізичного стану здоров`я, режиму відвідування дитиною дошкільних закладів (інших закладів освіти), існуючого санітарно-епідеміологічного режиму:

щовівторка з 17.00 год. по 21.00 год.;

щочетверга з 17.00 год. по 21.00 год.;

з 11.00 до 18.30 год. І, ІІІ, V неділі місяця;

з 11.00 до 18.30 год. ІІ, ІV суботи місяця.

Установити, що ОСОБА_1 на період святкових днів, канікул дитини та/або своєї відпустки має право забирати дитину до місця свого постійного проживання або виїздити в місце проведення відпустки строком 21 календарний день на рік.

Зустрічі ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проводити без присутності матері ОСОБА_2 , в тому числі, і відвідування дошкільного закладу з врахуванням режиму навчально-виховного розпорядку, а в подальшому з врахуванням режиму відвідування дитиною закладів освіти, існуючого санітарно-епідеміологічного режиму.

Відстрочити виконання рішення суду до повернення дитини в Україну, але не пізніше припинення воєнного стану в Україні.

Встановити порядок виконання рішення суду до повернення дитини в Україну, але не пізніше припинення воєнного стану в Україні, шляхом безперешкодного спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засобами телефонного зв`язку та за допомогою мережі Інтернет в денну пору доби.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНКПО НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання:, АДРЕСА_2 , РНКПО НОМЕР_2 );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради (43025, м Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19).

Дата складення повного рішення суду 25 травня 2023 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь