Справа №159/3799/21
Провадження №2/463/153/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судового засідання Назара Р.М.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з відповідача в якості компенсації вартості частини від вартості автомобіля «Volkswagen T5», 2005 року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .

Позов мотивує тим, що 13 липня 2002 року між мною, (до шлюбу ОСОБА_3 та Відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №245. Так, як сімейне життя не склалося, то рішенням Ковельського міськрайонного суду у справі №159/1487/16-ц від 13 червня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі сторони в липні 2009 року сторони за спільні сімейні кошти у спільну сумісну власність придбали транспортний засіб: автомобіль марки «VOLKSWAGEN T5», з об`ємом двигуна 1896 куб.см., 2005 року випуску, синього кольору, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаний транспортний засіб 24.07.2009 року був зареєстрований титульно на ОСОБА_2 у Ковельському ВРЕР ВДАІ УМВС у Волинській області, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та відповіддю ТСЦ №0741 МВС у Волинській області. З моменту припинення шлюбних відносин транспортний засіб постійно перебував у володінні та користуванні відповідача. Середня ринкова вартість придбаного сторонами транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN T5» за станом на день звернення до суду становить 169 840,00 грн та підтверджується висновком про вартість №497, який виконано суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 . Сторони у добровільному порядку не можуть поділити спільне майно, що порушує її права, у зв`язку із чим змушена звернутись із позовом до суду.

Ухвалою від 14 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явилася, розгляд справи просила проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних документів суду не скерував.

Враховуючи те, що позивач не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області (а.с.6), між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб 13 липня 2002 року за актовим записом №245, змінено прізвище ОСОБА_3 на « ОСОБА_5 ».

Рішенням Ковельського міськрайонного суду у справі №159/1487/16-ц від 13 червня 2016 року (а.с.8) розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 , виданого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с.14) зареєстровано шлюб 22 листопада 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , про що було здійснено актовий запис №544, відповідно до якого змінено прізвище ОСОБА_6 на « ОСОБА_8 ».

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 25.06.2011 року (а.с.7) вбачається, що автомобіль «VOLKSWAGEN T5», 2005 року випуску, зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 25 червня 2011 року та такий вказані обставини не заперечив та не спростував. Отже, вказаний автомобіль придбано під час шлюбу сторін.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Норми закону, викладені в статтях 60 та 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Відповідно до положень ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Як встановлено судом раніше, спірний автомобіль придбано під час шлюбу, а тому суд приходить до переконання, що спірний автомобіль був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вказані обставини відповідач не спростував.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до висновку про вартість №497, виданого СОД ОСОБА_4 (а.с.13) на підставі виконаних досліджень та рекомендацій, викладених в «Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», зроблений висновок, а саме, що середня ринкова вартість колісного транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_2 («VOLKSWAGEN T5», легковий пасажирський, д.р.н.: НОМЕР_1 , 2005 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1896 куб.м, тип палива D., свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 25.06.2011 року) середня ринкова вартість транспортного засобу станом на 23.06.2021 р. складає 169 840,00 (сто шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок гривень).

Визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного автомобіля, суд виходить із того, що розмір компенсації за належну позивачу частку в майні, яке було спільною сумісною власністю подружжя визначається відповідно до висновку про вартість №497.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс2):

«Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19)»

У постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про виплату позивачеві 1/2 вартості автомобіля як компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Вважав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей 60, 61, 70, 71 СК України слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що на даний час відповідач користується автомобілем, який є спільною сумісною власністю сторін, а права позивача порушені, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, позов підлягає до задоволення, у зв`язку із чим слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 84 920 грн. в якості компенсації вартості частини від вартості автомобіля «Volkswagen T5», 2005 року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 908 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн., а всього 3 408 грн., що сплачені нею при поданні позову (а.с.17-20).

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 84 920 грн. (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять гривень) в якості компенсації вартості частини від вартості автомобіля «Volkswagen T5», 2005 року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 908 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн., а всього 3 408 грн. (три тисячі чотириста вісім гривень).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ,

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Повний текст рішення складено 26 травня 2023 року.

Суддя: Гирич С. В.