ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1943/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/1193/23 Категорія: 304090000 Тептюк Є.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретар Гончар Н.І., Новіков О.М. Широкова Г.К.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26.09.2023 (повний текст складено 03.10.2023, суддя в суді першої інстанції Тептюк Є.П.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у квітні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача кредитної заборгованості, вказуючи на те, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на сайті банку, становить Договір про надання банківських послуг. Відповідачу банком було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт з остаточним розміром 300 000 грн. та видано банківську картку. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого ліміту. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконала: станом на 13.03.2023 вона має заборгованість в розмірі 299254,11 грн., про стягнення якої порушено питання в цій справі.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26.09.2023 позовні вимоги у справі відхилено з посиланням на те, що банк не довів надання відповідачу кредитних коштів на умовах договору, вказаних банком, не надав доказів отримання відповідних банківських карток, а також виставлення обов`язкової досудової вимоги про дострокове повернення коштів за договором споживчого кредиту. Також позивачем не обґрунтовано наявність підстав для стягнення простроченого тіла кредиту за відсутності поточного тіла кредиту.

Додатковим рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26.09.2023 з позивача на користь відповідача стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 24.10.2023 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вказано на те, що зміст кредитного договору зафіксовано в підписаній заяві позичальника про приєднання до умов та правил надання послуг банком, умовах та правилах надання послуг та тарифах банку. Систематичний обіг коштів по картці позичальника, який підтверджено належними доказами, а саме випискою по картковому рахунку, свідчить про визнання нею існування відповідних правовідносин. Зміст кредитного договору позичальником не оспорено. Заборгованість, про стягнення якої просить позивач, є тілом кредиту. Позичальник сплачувала банку за користування кредитними коштами відсотки, порядок та розмір нарахування яких не заперечувала. Суд не врахував практику ВС з питання стягнення кредитної заборгованості на користь Приватбанку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача проти її вимог заперечив, зазначивши про обґрунтованість висновків суду в даній справі. Також просив стягнути з позивача на користь відповідача 5000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 15.09.2020 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 23-24).

Відповідно до довідки, доданої до позовної заяви, ОСОБА_1 було відкрито три карткових рахунки: № НОМЕР_1 18.05.2020 (строк дії картки 05/23); № НОМЕР_2 - 18.05.2020 (строк дії картки 05/23); № НОМЕР_3 - 15.03.2021 (сток дії картки 02/24) (а.с. 22).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , їй було відкрито картковий рахунок без встановлення кредитного ліміту, а з 16.03.2023 відбулась зміна кредитного ліміту у розмірі 300 000,00 грн.

27.12.2022 кредитний ліміт встановлено в розмірі 0,00 грн. (а. с. 21).

До позовної заяви долучено роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування (паспорт споживчого кредиту до Умов та Правил надання банківських послуг), у якому визначено, зокрема, процентна ставка у межах пільгового періоду процентів річних, процентна ставка за межами пільгового періоду процентів річних, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, розмір пені, штрафів.

Паспорт споживчого кредиту підписано ОСОБА_1 15.03.2021 (а. с. 14-15).

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 29-51).

Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, періодично погашаючи заборгованість (а. с. 10-20).

За розрахунком Банку станом на 13.03.2023 ОСОБА_1 має заборгованість по кредиту в розмірі 299254,11 грн. (а. с. 7-9), про стягнення якої порушено питання в цій справі.

Також з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем сплачено 66063,37 грн. відсотків та комісії.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на положення ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Апеляційний суд зауважує, що укладений між сторонами договір від 15.09.2020 у вигляді анкети-заяви про надання банківських послуг, підписаної сторонами, не містить строку повернення отриманих коштів.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання коштів та їх розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми коштів.

Такі висновки узгоджуються з практикою ВС у постанові від 12.02.2020 у справі №365/159/19, а також від 02.12.2020 у справі №161/5267/20 та свідчать про правильне вирішення судом першої інстанції спору, адже наявність відповідних правовідносин між сторонами підтверджується матеріалами справи підписаною відповідачем заявою від 15.09.2020, рухом коштів по рахунку відповідача із періодичним погашенням боргу, з якого слідує активне використання позичальником банківської картки для розрахунку в торгівельних мережах.

Статтею 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Таким чином за доведеності факту передання особі банком грошових коштів у певній сумі та наявності вимог про їх повернення буде справедливим задовольнити такі вимоги, врахувавши зміст правовідносин, наявних за договором про надання банківських послуг, адже доказів того, що кошти відповідачу були передані без права вимоги щодо їх повернення матеріали справи не містять.

У аспекті викладеного вище, слід оцінити критично висновки суду першої інстанції про те, що позивач не довів надання відповідачу кредитних коштів на умовах договору, вказаних банком, адже першочергову значення має саме факт надання таких коштів та послідуюча вимога про їх повернення.

При цьому банк вказує на необхідність стягнення саме безпосередньо наданих коштів «тіла кредиту», а не здійснених на них нарахувань за умовами договору, які, як правильно вказав суд, сторонами належним чином не узгоджувалися.

Також посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не доведено отримання банківських карток відповідачем, за встановленого факту використання ОСОБА_1 коштів банку, значення не має, так як не спростовує наявності права банку виставляти вимоги про повернення власного майна, переданого за договором іншій особі.

Апеляційний суд вважає необґрунтованим також твердження суду першої інстанції про те, що банк був зобов`язаний виставити обов`язкову досудову вимогу про дострокове повернення коштів за договором споживчого кредиту, з урахуванням таких міркувань.

Частиною 4 статті 16 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

За правовим висновком ВС від 28.06.2023 у справі №638/13683/15-ц у п.п.70, 71 зазначено, що за встановлення наявності між сторонами правовідносин з приводу споживчого кредитування, якщо умовами кредитного договору було передбачено порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, зокрема цінним листом з описом та повідомленням про вручення, або доставкою кур`єром (пункт 12.2), однак позивач не надав належних доказів виконання зазначених вимог, при цьому відсутні також докази отримання таких вимог адресатами, слід дійти висновку про відсутність підстав для дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.

Отже для застосування законодавчих правил про обов`язкове виставлення досудової вимоги про дострокове погашення кредитного боргу слід встановити наявність між сторонами правовідносин, що ґрунтуються саме на договорі про споживче кредитування, однак за обставин цієї справи сторонами не доведено, що ними було укладено кредитний договір на споживчі цілі, адже єдиним документом, належним чином погодженим сторонами та який визначає їх права та обов`язки, є анкета-заява від 15.09.2020 про приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанком, що не містить посилання на споживче кредитування банком відповідача.

Міркування суду першої інстанції про те, що позивачем не обґрунтовано наявність підстав для стягнення простроченого тіла кредиту за відсутності поточного тіла кредиту за доведеності передання банком певної суми коштів відповідачу та виставлення законної вимоги про їх повернення не можуть свідчити про відсутність підстав для задоволення відповідних позовних вимог.

Крім того, необхідність стягнення боргу по простроченому тілу кредиту вбачається з практики ВС - постанова від 12.02.2020 у справі №365/159/19, від 02.12.2020 у справі №161/5267/20 та ін., де зобов`язання щодо повернення позичальником заборгованості по простроченому тілу кредиту не розмежовуються із зобов`язаннями по погашенню поточного тіла кредиту.

Одночасно апеляційний суд враховує, що за правовим висновком ВС, викладеним у постанові від 18.05.2022 у справі №697/302/20, слід прийняти до уваги, що в анкеті-заяві на укладення договору, яку підписано відповідачем, строки здійснення періодичних платежів за договором не встановлені, отже слід визнавати неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та комісії та зарахувати ці кошти на погашення наявної заборгованості.

У даній справі, з урахуванням того, що в анкеті-заяві від 15.09.2020 процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про сплату відсотків за користування коштами банку та комісій, сплачені відповідачем в якості відсотків та комісій кошти в загальній сумі 66063,37 грн. слід зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту, стягнувши з відповідача на користь позивача 233190,74 грн. заборгованості по тілу кредиту.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Апеляційний суд приймає до уваги, що за правовим висновком ВС від 12.01.2021 у справі №1540/4122/18 додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Отже рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26.09.2023 та додаткове рішення від 26.09.2023 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог у справі та стягнення з відповідача на користь позивача 233190,74 грн. заборгованості.

На підставі положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, пропорційно до задоволеної частки, з відповідача на користь позивача за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій слід стягнути 8753,18 грн. судового збору та з позивача на користь відповідача пропорційно до відхиленої частки вимог слід стягнути 3000 грн. витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом відповідача послуг, пов`язаних з розглядом справи судом, а також клопотання представника банку, який заперечував вказаний розмір витрат у своїй письмовій заяві до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26.09.2023 та додаткове рішення від 26.09.2023 у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасувати.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення кредитної заборгованості у даній справі задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 233190,74 грн. заборгованості за кредитом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 8753,18 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3000 грн. витрат на правову допомогу в суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 29.11. 2023.

Суддя-доповідач

Судді