ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/130/21 Номер провадження 22-ц/814/2359/23Головуючий у 1-й інстанції Цімбота Л. Г. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сальної Н.О.,

представника відповідача адвоката Листопад Н.А.,

прокурора Дорогейко О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 вересня 2022 року

у справі за позовом прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Сенчанської об`єднаної територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради Полтавської області до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У січня 2021 року Перший заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області (ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 14.04.2021 замінено на правонаступника - Миргородську окружну прокуратуру Полтавської області (а.с. 117) звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Сенчанської об`єднаної територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради Полтавської області до ОСОБА_1 , відповідно до якого прохав:

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 12 га, кадастровий номер :00:004:1444, :00:004:1445, :00:004:1446, :00:004:1447, :00:004:1448, :00:004:1449 для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах Вирішальненської сільської ради Лохвицького району;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 26, 0001 га кадастровий номер :00:004:1450 для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 226 від 20.08.2020, та одночасно припинити право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 26, 0001 га кадастровий номер :00:004:1450, зареєстровано у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень № 37902906 від 20.08.2020.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказами ГУ Держгеокадастру в Полтавській області №12019-СГ від 22.06.2020, № 12921-СГ від 22.06.2020, № 12102-СГ від 23.06.2020, № 12094-СГ від 23.06.2020, № 12092-СГ від 23.06.2020, № 12048-СГ від 22.06.2020 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 передано із земель державної власності у приватну власність по 2 га землі для ведення особистого селянського господарства на території Вирішальненської сільської ради Лохвицького району. На підставі вказаних наказів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ними було здійснено Державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :00:004:1444, :00:004:1445, :00:004:1446, :00:004:1447, :00:004:1448, :00:004:1449.

Прокурором зазначено, що вищевказані накази ГУ Держгеокадастру в Полтавській є незаконними, оскільки, за результатами проведеного працівниками Головного управління службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області у встановленому законом порядку не зверталися, а вищевказані накази управлінням не видавалися. За вказаним фактом Лубенським ВП ГУНП в Полтавській області розслідується кримінальне провадження №0000133 від 23.10.2020 за ч. 2 ст. 190 КК України.

Таким чином, прокурором зазначено, що записи про проведену державну реєстрацію прав за рішеннями № 37115055 від 25.06.2020, № 37110198 від 25.06.2020, № 37108426 від 25.06.2020 № 214483825 від 01.07.2020, № 37106952 від 25.06.2020, № 37116366 від 25.06.2020 щодо державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 внесені державним реєстратором прав на нерухоме майно в умовах відсутності для цього підстав.

Окрім того, прокуратурою встановлено, що вказані особи згідно з договорами купівлі-продажу продали свої земельні ділянки ОСОБА_1 , яка, у подальшому, об`єднала їх у земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:1450. Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:1450 загальною площею 26,0001 га зареєстровано у Єдиному реєстрі речових прав за № 226 від 20.08.2020.

Вважає, що в даному випадку спірні земельні ділянки вибули з державної власності всупереч встановленого законом порядку, безоплатно та без відома уповноваженого органу розпоряджатися вказаним майном, тому існують правові підстави для витребування спірних земельних ділянок з незаконного володіння на користь держави у останнього набувача, яким є ОСОБА_1 , на підставі ст. ст. 387, 388, 396 ЦК України.

Також, у відповідності до пунктів 1-3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прокурор прохав скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:1450 загальною площею 26,0001 га, з одночасним припинення за нею права приватної власності на цю земельну ділянку.

Щодо звернення до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Сенчанської об`єднаної територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради Полтавської області прокурором у позові зазначено, що спірні земельні ділянки на час передачі їх у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 перебували у державній власності, право розпорядження якими належало ГУ Держгеокадастру в Полтавській області. Водночас, територія Вирішальненської сільської ради, на якій знаходяться спірні земельні ділянки, входить до складу Сенчанської об`єднаної територіальної громади. Згідно Указу Президента України від 15 жовтня 2020 р. № 449 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», земельні ділянки і державної власності підлягають передачі у комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад (ОТГ). Таким чином, спірні земельні ділянки мали б перебувати у державній власності та повинні бути передані у комунальну власність об`єднаної територіальної громади відповідно до територій їх розташування.

Прокурором на виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» було направлено листи до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та до Сенчанської сільської ради Полтавської області для необхідності захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, які були проігноровані, що і стало підставою звернення прокурора до суду із вказаним позовом в інтересах держави в особі вказаних органів.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 вересня 2022 року позов прокурора задоволено:

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 12 га, (кадастровий номер :00:004:1444, кадастровий номер :00:004:1445, кадастровий номер :00:004:1446, кадастровий номер :00:004:1447, кадастровий номер :00:004:1448, кадастровий номер :00:004:1449) для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах Вирішальненської сільської ради Миргородського (раніше Лохвицького) району Полтавської області.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 26,0001 га кадастровий номер :00:004:1450, для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 226 від 20.08.2020 та одночасно припинено право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:1450, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 37902906 від 20.08.2022.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, р/р № UA0006160 банк ДКСУ м. Київ, , код класифікації видатків бюджету - 2800) понесені витрати на сплату судового збору в сумі 4 540 грн.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням суду не погодилась відповідач, ОСОБА_1 , та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохала рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 вересня 2022 року скасувати, як таке, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам, а в задоволенні позову прокурора відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначала, що за змістом позову, позов подано в інтересах ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, так і Сенчанської об`єднаної територіальної громади (далі - Сенчанської ОТГ), яка на день подання позову не мала повноважень щодо розпорядження спірними земельними ділянками, які не належали даній громаді станом на час подачі позову. Разом із цим, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області з 27.05.2021 втратило повноваження щодо розпорядження землями, які були до цієї дати у державній власності та розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, отже, витребування земельних ділянок на користь держави у державну власність буде суперечити нормам Земельного кодексу України.

Також, скаржником зазначено, що спірні земельні ділянки (по 2 га кожна, що разом становить 12 га) об`єднані з іншими земельними ділянками ОСОБА_1 (14,001 га), законність набуття права власності на які, не оскаржується. Оскільки відбулось таке об`єднання, був створений новий об`єкт - земельна ділянка загальною площею 26,0001 га кадастровий номер :00:004:1450 для ведення особистого селянського господарства, та рішення, на підставі якого відбулось таке об`єднання, не оскаржується позивачем, тому вимоги в частині витребування всього майна, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 226 від 20.08.2020, призведене до порушення прав ОСОБА_1 , як власника. У позові не зазначено яким чином витребувати саме спірні земельні ділянки площею 12 га, так як при об`єднанні земельні ділянки тягнуть за собою зміну конфігурацій ділянки в натурі та в землевпорядній документації. При об`єднані всі кадастрові номери анулюються. Власник отримує один кадастровий номер на новостворену земельну ділянку. Під час поділу кожна відчужена частина отримає новий кадастровий номер, але ані в позовних вимогах, ані в рішенні суду щодо здійснення поділу землі не зазначається, а фактично лише скасовується право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 , що є втручанням у право на мирне володіння своїм майном.

Також, в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, спірні земельні ділянки придбані нею у законній спосіб, власник майна не має жодного відношення до кримінального провадження, не має статусу підозрюваного. Вважає висновок експерта, наданого межах кримінального провадження, неналежним та недопустимим доказом, оскільки вона не є стороною цього кримінального провадження, була позбавлена можливості на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та вносити на розгляд клопотання. Крім того, досліджувані експертом накази, на підставі яких спірні земельні ділянки надавались у власність, видавались набагато раніше ніж були зроблені відтиски печаток та штампів в установі для експертного дослідження, однак під час проведення експертизи не з`ясовувались питання: чи змінювались печатки та штампи в установі, чи не були вони втрачені та чи не вилучались після видачі наказів при багаточисельних обшуках в установі. Однієї заяви ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про те, що накази не зареєстровані в його електронній системі документообігу - є недоліком організації роботи позивача, а не є підставою для задоволення позову.

Також, апеляційний суд зазначає, що 17.05.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшли письмові пояснення представника скаржника, адвоката Листопад Н.А.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб

Відповідно до ч. 5 ст. 174 ЦПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне.

Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Вказані пояснення адвоката скаржника за своєю суттю не є поясненнями згідно з ч. 5 ст. 174 ЦПК України, а фактично доповнюють апеляційну скаргу новими доводами, однак подані поза межами передбаченого ч. 1 ст. 364 ЦПК України процесуального строку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

За своїм змістом письмові пояснення адвоката Листопад Н.А. від 17.05.2023, що представляє апелянта, є доповненням апеляційної скарги, оскільки вони містять додаткові доводи щодо оскарження рішення суду першої інстанції, на які в апеляційній скарзі скаржник не посилався, а тому такі пояснення не приймаються апеляційним судом до уваги та залишаються без розгляду, оскільки подані поза межами процесуального строку, передбаченого ч. 1 ст. 364 ЦПК України.

Подібні висновки стосовно письмових пояснень висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

В межах строку, наданого апеляційним судом, від Миргородської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого прокурор прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне, обґрунтоване, винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Наголошено на тому, що прокурором у позові обґрунтовано підстави для представництва інтересів держави, порушених через незаконне вибуття земельних ділянок з державної власності як в особі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, так і в особі Сенчанської об`єднаної територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради Полтавської області, оскільки під час судового розгляду змінився обсяг їх повноважень. Станом на час звернення прокурора до суду із позовом (січень 2021 року), відповідно до положень ст. ст. 122, 149, 150 Земельного кодексу України, розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Миргородського (Лохвицького) району Полтавської області було саме ГУ Держгеокадастру у Полтавській області. Разом із тим, Указом Президента України № 449/2020 від 15.10.2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» зобов`язано Кабінет Міністрів України активізувати діяльність із передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність. Тобто, розпочалась процедура передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність. 27.11.2020 та 26.01.2020 Сенчанським сільським головою та головою комісії з ліквідації підписано акти приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у комунальну власність. А 27.05.2021, вже після звернення прокурора до суду, набув чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, яким було внесено відповідні зміни до ст. 122 Земельного кодексу України, а також набрали чинності положення пункту 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України.

Також, прокурором зазначено, що об`єднання земельних ділянок не перешкоджає їх витребуванню власником у добросовісного набувача, що відповідає правові позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, а щодо висновку експерта, то відповідач не надала під час розгляду справи будь яких доказів на його спростування. Вказаний доказ містить інформацію, що стосується предмета доказування, незважаючи на те, що на момент розгляду справи рішення по дному кримінальному провадженню не прийнято (правова позиція Верховного Суду у постанові від 05.02.2020 у справі № 461/3675/17).

Інші учасники правом відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Процесуальні питання.

У судовому засіданні 18.05.2023 представник скаржника, адвокат Листопад Н.А. подала клопотання про витребування доказів у справі та залучення до участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, а саме прохала: витребувати з ГУ Держгеокадастру у Полтавській області технічну документацію на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:1450, дані Поземельної книги, схеми кадастрових зон та кварталів земель в межах вказаної об`єднаної земельної ділянки; витребувати з ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» технічну документацію на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:1450; витребувати з Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області матеріали кримінального провадження № 0000133 від 23.10.2020; залучити до участі у справі в якості третьої особи орендаря земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:1450 ТОВ «Агротех-Гарантія».

У розумінні статті 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони.

Порядок подання доказів передбачено статтею 83 ЦПК України, порядок витребування доказів передбачено статтею 84 ЦПК України.

Відповідач (скаржник) передбаченим статтею 84 ЦПК України процесуальним правом на подання клопотання про витребування доказів на стадії розгляду справи судом першої інстанції належним чином не скористалась.

Витребування доказів апеляційним судом має бути застосовано як виключення, а не як правило. Сторона не має зловживати правом клопотати про витребування доказів для отримання якої-небуть інформації, що може бути використана для доведення обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У розумінні визначених статтею 367 ЦПК України меж перегляду справи апеляційним судом винятковості випадку для витребування зазначених доказів апеляційним судом, які не були подані до суду першої інстанції або витребувані під час розгляду справи судом першої інстанції, та подальшого прийняття таких доказів судом апеляційної інстанції, - колегією суддів не вбачається. При цьому, відповідач мала представника (адвоката) під час розгляду справи у суді першої інстанції та могла своєчасно отримати від нього правову допомогу та заявити клопотання про витребування доказів для підтвердження своїх заперечень, однак диспозитивно скористалась своїми процесуальними правами.

Щодо залучення третьої особи, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Апеляційний суд зазначає, що підготовче провадження у справі закрите судом першої інстанції 22.07.2021, рішення по суті спору ухвалене 15.09.2022. Як зазначено вище, відповідач приймала участь у справі під час розгляду судом першої інстанції, як особисто, так і через свого представника, та, будучи обізнаю про наявність укладеного між нею та ТОВ «Агротех-Гарантія» чинного договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:1450, не заявляла клопотання у передбаченому законом порядку про залучення товариства, в якості третьої особи у справі. Разом із тим, подаючи апеляційну скаргу на рішення в апеляційній скарзі не заявила жодних клопотань, у тому числі до закінчення апеляційним судом підготовчих дій.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для залучення до участі у справі ТОВ «Агротех-Гарантія» та відмову у задоволенні клопотання. Разом із тим, товариство не позбавлене права на оскарження рішення, вразі якщо вважає, що рішенням суду вирішене питання про його права та обов`язки.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що була надана 13.01.2021 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :00:004:1450 площею 26,0001 га з цільовим призначенням «для введення особистого селянського господарства»; номер запису про право власності: 37902906, дата державної реєстрації права власності: 20.08.2020, підстава для державної реєстрації: Витяг з Державного земельного кадастру, серія та номер: НВ-020, виданий 14.08.2020, видавник: державний реєстратор; технічний паспорт, із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, серія та номер: б/н, видавник: ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім»; відомості з ДЗК, серія та номер 22346011, виданий 20.08.2020, видавник: Державний земельний кадастр. Підставою внесення цього запису стало Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 53759148 від 26.08.2020 (т. 1 а.с. 16-18).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 05 серпня 2020 року, що був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , остання придбала земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :00:004:1444 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Полтавська область Лохвицький район. При цьому, у п. 2 вказаного Договору зазначено, що «Предмет договору належить ПРОДАВЦЕВІ на підставі наказу, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області 22.06.2020 за № 12019-СГ. Право власності ПРОДАВЦЯ на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором Лазоренко О.О. 01.07.2020 за № 214552094 та згідно інформації з реєстру від 05 серпня 2020 року». У посвідчувальному написі, здійсненому на цьому договорі нотаріусом, значиться, що належність ОСОБА_2 земельної ділянки перевірено (т. 1 а.с. 23-25).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29 липня 2020 року, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , остання придбала земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :00:004:1445 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Полтавська область Лохвицький район. При цьому, у п. 2 вказаного Договору зазначено, що «Предмет договору належить ПРОДАВЦЕВІ на підставі наказу, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області 22.06.2020 за № 12021-СГ. Право власності ПРОДАВЦЯ на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором Лазоренко О.О. 01.07.2020 за № 214506143 та згідно інформації з реєстру від 29.07.2020». У посвідчувальному написі, здійсненому на цьому договорі нотаріусом значиться, що належність ОСОБА_3 земельної ділянки перевірено (т. 1 а.с. 26-28).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29 липня 2020 року, що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , остання придбала земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :00:004:1446 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Полтавська область Лохвицький район. При цьому, у п. 2 вказаного Договору зазначено, що «Предмет договору належить ПРОДАВЦЕВІ на підставі наказу, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області 23.06.2020 за № 12102-СГ. Право власності ПРОДАВЦЯ на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3226, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором Лазоренко О.О. 01.07.2020 року за № 214494030 та згідно інформації з реєстру від 29.07.2020». У посвідчувальному написі, здійсненому на цьому договорі нотаріусом значиться, що належність ОСОБА_4 земельної ділянки перевірено (т. 1 а.с. 29-31).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 липня 2020 року, що був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , остання придбала земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :00:004:1447 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Полтавська область Лохвицький район. При цьому, у п. 2 вказаного Договору зазначено, що «Предмет договору належить ПРОДАВЦЕВІ на підставі наказу, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області 22.06.2020 за № 12094СГ. Право власності ПРОДАВЦЯ на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором Лазоренко О.О. 01.07.2020 за № 214483825 та згідно інформації з реєстру». У посвідчувальному написі, здійсненому на цьому договорі нотаріусом значиться, що належність ОСОБА_5 земельної ділянки перевірено. (т. 1 а.с. 32-34).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 липня 2020 року, що був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , остання придбала земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :00:004:1448 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Полтавська область Лохвицький район. При цьому, у п. 2 вказаного Договору зазначено, що «Предмет договору належить ПРОДАВЦЕВІ на підставі наказу, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області 23.06.2020 за № 12092СГ. Право власності ПРОДАВЦЯ на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором Лазоренко О.О. 01.07.2020 за № 214474765 та згідно інформації з реєстру». У посвідчувальному написі, здійсненому на цьому договорі нотаріусом значиться, що належність ОСОБА_6 земельної ділянки перевірено (т.1 а.с. 35-37).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 серпня 2020 року, що був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , остання придбала земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :00:004:1449 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: Полтавська область Лохвицький район. При цьому, у п. 2 вказаного Договору зазначено, що «Предмет договору належить ПРОДАВЦЕВІ на підставі наказу, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області 22.06.2020 за № 12048-СГ. Право власності ПРОДАВЦЯ на предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 226, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором Лазоренко О.О. 01.07.2020 року за № 214563979 та згідно інформації з реєстру від 03.08.2020». У посвідчувальному написі, здійсненому на цьому договорі нотаріусом значиться, що належність ОСОБА_7 земельної ділянки перевірено (т.1 а.с. 38-40).

З листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 21-16-0.114-5036/2-20 від 28.09.2020 вбачається:

1) начальником юридичного відділу Шаповаловою К.Г. була складена доповідна записка від 20.08.2020;

2) Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області 21.08.2020 був виданий наказ № 122 «Про проведення службової перевірки»;

3) комісією Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на виконання наказу від 21.08.2020 було проведено перевірку фактів, викладених у службовій записці. Під час такої перевірки комісія дійшла думки, що реєстрація земельних ділянок, зокрема, з кадастровими номерами :00:004:1449, :00:004:1448, :00:004:1447, :00:004:1446, :00:004:1445, :00:004:1444 в Державному земельному кадастрі та відповідно реєстрація права власності на зазначені земельні ділянки здійснена з порушенням чинного законодавства (т. 1 а.с. 19).

Згідно з Актом службової перевірки фактів, викладених у доповідній записці начальника юридичного управління від 28.09.2020, земельні ділянки, серед інших, :00:004:1449, :00:004:1448, :00:004:1447, :00:004:1446, :00:004:1445, :00:004:1444, реєструвалися на підставі наказів «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», які не видавалися головним управлінням. Земельні ділянки, серед інших, :00:004:1449, :00:004:1448, :00:004:1447, :00:004:1446, :00:004:1445, :00:004:1444, реєструвалися на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленого ТОВ «Експертне бюро «Рідний Дім», ОСОБА_8 . Висновок: реєстрація земельних ділянок, серед інших, :00:004:1449, :00:004:1448, :00:004:1447, :00:004:1446, :00:004:1445, :00:004:1444 в Державному земельному кадастрі та, відповідно, реєстрація прва власності на зазначені ділянки здійснена з порушенням норм чинного законодаства. (т. 1 а.с. 20-22).

23.10.2018 за зверненням в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133 було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за фактом можливого порушення законодавства у сфері земельних відносин на території Лубенського, Лохвицького та інших районів Полтавської області, вчиненого за попередньою змовою групою осіб (т. 1 а.с.46).

Постановою слідчого СВ Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області від 13.09.2021 у вказаному кримінальному проваджені була призначена та проведена технічна експертиза документів у зв`язку із необхідністю проведення експертних досліджень відтисків печаток, якими засвідчені накази ГУ Держгеокадастру в Полтавській області від 22.06.2020 за номерами: № 12019-СГ, № 12021-СГ, № 12094СГ, № 12048-СГ, та від 23.06.2020 за номерами: № 12102-СГ та № 12092СГ (т. 2 а.с. 153-167).

Як вбачається з Висновку експерта № СЕ-19/117-21/11943-ДД від 12.01.2021, а саме з пункту 15-26 розділу «Висновки», у наказах ГУ Держгеокадастру в Полтавські області від 22.06.2020 за № 12019-СГ, № 12021-СГ, № 12094СГ, № 12048-СГ, від 23.06.2020 за № 12102-СГ та № 12092СГ:

- відбитки прямокутного штампа «ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ______ спеціаліст відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення управління землеустрою та охорони земель _____ (прізвище) _______ (підпис) «__» ______ 20__р.» нанесено не кліше прямокутного штампа «ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ______ спеціаліст відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення управління землеустрою та охорони земель _____ (прізвище) _______ (підпис) «__» ______ 20__р.», експериментальні зразки якого надано для порівняння;

- відбитки круглої печатки «ДЕРЖАВНА СЛУЖБА УКРАЇНИ З ПИТАНЬ ГЕОДЕЗІЇ, КАРТОГРАФІЇ ТА КАДАСТРУ * ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ * ІДЕНТИФІКАЦІЙНИЙ КОД39767930 * ДЛЯ ДОКУМЕНТІВ» нанесено не кліше круглої печатки «ДЕРЖАВНА СЛУЖБА УКРАЇНИ З ПИТАНЬ ГЕОДЕЗІЇ, КАРТОГРАФІЇ ТА КАДАСТРУ * ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ * ІДЕНТИФІКАЦІЙНИЙ КОД39767930 * ДЛЯ ДОКУМЕНТІВ» експериментальні зразки якого надано для порівняння (Т.2 а.с. 169-208).

Дослідивши надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені вище обставини свідчать про те, що питання про передачу у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 земельних ділянок з кадастровими номерами :00:004:1444, :00:004:1445, :00:004:1446, :00:004:1447, :00:004:1448, :00:004:1449 у встановленому законом порядку не вирішувалося, а накази від 22.06.2020 за № 12019-СГ, за № 12021-СГ, № 12094СГ, за № 12048-СГ, від 23.06.2020 за № 12102-СГ та № 12092СГ Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області не видавалися. Під час судового розгляду позивачами доведено відсутність відповідних рішень Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про передачу спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для державної реєстрації права приватної власності за цими особами на відповідні земельні ділянки були відсутні та спірні земельні ділянки вибули з державної власності всупереч вимог закону, а тому існують всі правові підстави для витребування спірних земельних ділянок з незаконного володіння у державну власність, як передбачено ст. ст. 387, 388, 396 ЦК України. Оскільки спірні земельні ділянки вибули з власності держави всупереч встановленого законом порядку, безоплатно та без відома уповноваженого органу, та були передані у власність відповідача за договорами купівлі продажу і в подальшому були сформовані в одну земельну ділянку з кадастровими номером :00:004:1450, тому наявні всі правові підстави для витребування майна, а саме земельної ділянки площею 12 га (до складу якої ввійшли земельні ділянки з кадастровими номерами :00:004:1444, :00:004:1445, :00:004:1446, :00:004:1447, :00:004:1448, :00:004:1449) з незаконного володіння відповідача на користь держави. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 26,001 га з кадастровим номером :00:004:1450 підлягає скасуванню з одночасним припиненням такого права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Отже, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина четверта статті 23 Закону).

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» відповідне повідомлення має бути здійснено прокурором до моменту подання позовної заяви та надходження її до суду.

В постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду виклала такі правові висновки. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У даній справі, прокурор виконав вимоги процесуального закону щодо обґрунтування у позові у чому полягає порушення інтересів держави, визначив у позові повноважні органи, до компетенції яких віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Апеляційний суд погоджується, що правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Підставою для набуття об`єднаною територіальною громадою в особі права комунальної власності на землю є безоплатна передача їй землі державою. Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів.

Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - додержання законності при здійсненні розпорядження земельними ділянками та їх повернення, як таких, що вибули поза волею власника (держави).

Також, апеляційний суд зазначає, що прокурором у справі перед звернення до суду із даним позовом виконано вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення повноважних і спірних правовідносинах органів про необхідність вжиття заходів за для захисту інтересів держави.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 04.01.2021 в.о. керівника Лубенської місцевої прокуратури (правонаступником якої є Миргородська окружна прокуратура Полтавської області) було направлено лист за вих № 3312-40 (а.с. 41 т. 1) до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про наявність підстав вважати, що спірні земельні ділянки вибули із власності держави незаконно та необхідність захисту інтересів держави у судовому порядку, на який надано відповідь від 22.01.2021 (а.с. 42 т. 1) про відсутність фінансування ГУ Держгеокадастру у Полтавській області для сплати судового збору за подачу позову.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 05.01.2021 в.о. керівника Лубенської місцевої прокуратури було направлено лист до Сенчанського сільського голови (а.с. 44 т. 1) про наявність підстав вважати, що спірні земельні ділянки вибули із власності держави незаконно та необхідність захисту інтересів держави у судовому порядку. Також, у листі зазначено, що на виконання Указу Президента України № 449/2020 від 15.10.2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформи у сфері земельних відносин» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформи у сфері земельних відносин» земельні ділянки державної власності підлягають передачі у комунальну власність відповідних ОТГ.

На вказане повідомлення головою Сенчанської сільської ради надано відповідь від 19.01.2021 за вих 02-28 № 84, відповідно до якої повідомлено, що оскільки земельні ділянки перебували у державній власності та були передані у приватну власність, а тому не перейшли до земель комунальної власності Сенчанської сільської ради, остання не має правових підстав звертатись до суду із заявою про оскарження наказів ГУ Держгеокадастру у Полтавській області (а.с. 45 т. 1).

Також, з матеріалів справи вбачається, що листом від 16.01.2021 за вих № 33/2-206 вих-21 Лубенською місцевою прокуратурою повідомлено ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та Сенчанську об`єднану територіальну громаду в особі Сенчанської сільської ради Полтавської області у відповідності до вимог ч. 4 т. 23 Закону України «Про прокуратуру» про те, що Лубенською місцевою прокуратурою буде подано позов до суду в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області та Сенчанської об`єднаної територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння. (а.с. 47 т. 1).

Щодо наявності повноважень органів в особі яких прокурором подано позов, апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 у відзиви на позов (а.с. 131 т. 1), а також треті особи на стороні відповідача жодних заперечень у суді першої інстанції щодо повноважень органів, в особі яких прокурором подано позов, не подавали, відповідно, оцінку таким доводам суд першої інстанції не надавав у рішенні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з цього приводу апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Рішенням першої сесії восьмого скликання № 28 від 11.12.2020 «Про початок реорганізації Вирішальненської, Корсунівської, Ісковецької, Жданівської сільських рад шляхом приєднання до Сенчанської сільської ради» зазначено (п. 2), що Сенчанська сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Вирішальненської сільської ради. Територія колишньої Вирішальненської сільської ради увійшла до складу Сенчанської об`єднаної територіальної громади в особі Сенчанської сільської ради. Спірні земельні ділянки мали б перебувати у державній власності та повинні бути передані у комунальну власність Сенчанської сільської ради відповідно до території їх розташування. На час звернення прокурора до суду із даним позовом (січень 2021 року), відповідно до положень статей 122, 149, 150 Земельного кодексу України, розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Миргородського (Лохвицького) району Полтавської області було саме Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Указом Президента України від 15.10.2020 № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформи у сфері земельних відносин» зобов`язано Кабінет Міністрів України активізувати діяльність із передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформи у сфері земельних відносин» доручено Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити передачу з 17.11.2020 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до ст. 117 Земельного кодексу України.

На виконання цих положень Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області наказом № 9-ОТГ від 27.11.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну» передано Сенчанській сільській раді Миргородського району Полтавської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1658,0377 га, які розташовані за межами населених пунктів згідно з актом приймання-передачі; наказом № 26-ОТГ від 26.01.2021 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну» передано Сенчанській сільській раді Миргородського району Полтавської області у комунальну власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 6,3886 га, яка розташована за межами населених пунктів згідно з актом приймання-передачі.

27.11.2020 та 26.01.2021 Сенчанським сільським головою ОСОБА_9 та головою комісії з ліквідації - начальником Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Штикером Я.Ю. підписано акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність. Вказані акти разом із наказами Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області є підставою для державної реєстрації права комунальної власності, на вказані у додатку земельні ділянки, Сенчанської сільської ради (вказані документи знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області).

3 27.05.2021, тобто вже після подачі прокурором позову, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІX, яким внесено відповідні зміни до статті 122 Земельного кодексу України, а також набрали чинності положення пункту 24 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, за урахуванням виключень (далі зазначених по тексту цього пункту).

Вказане свідчить про наявність підстав для представництва інтересів держави як в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області - органу уповноваженого розпоряджатися спірною земельною ділянкою на час звернення з позовом до суду, так і Сенчанської сільської ради органу, якому повинні бути передані спірні земельні ділянки у разі наявності підстав для їх витребування із володіння набувача.

Доводи апеляційної скарги в частині неналежного позивача є необґрунтованими, а посилання на постанову Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 925/593/21 є нерелевантним.

Щодо витребування спірних земельних ділянок у добросовісного набувача

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною 1 та 2 статті 373 ЦК України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або у користування для всіх потреб визначені ч. 4 ст. 122 ЗК України за центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальними органами.

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель i споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2 га.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно з володіння добросовісного набувача (тобто того, який не знав і не міг знати про те, що набуває майно, яке особа не мала права йому відчужувати) згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі (оплатно, безвідплатно) добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння.

Коло підстав, за яких власник може витребувати майно з володіння добросовісного набувача, який придбав його за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, є вичерпним (пункти 1-3 частини першої статті 388 ЦК України). Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 зазначила, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для цього не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, в яких на підставі цих рішень виникли права, що були надалі відчужені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У постанові від 18.01.2023 у справі № Велика Палата (пункт 94, 95) зазначила, що метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно. Тобто зміст такого позову полягає у внесенні до відповідного державного реєстру запису (відомостей) про право власності держави на цю ділянку. Такий запис засвідчуватиме, що держава як власник спірної земельної ділянки відновила володіння останньою. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, зокрема, судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням.

У даній справі спірні земельні ділянки вибули з володіння власника (держави) поза його волею, оскільки встановлено та підтверджується зібраними у справі доказами, що накази ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, як повноваженого органу на розпорядження землями державної власності, фактично не видавались, що підтверджується Актом службової перевірки від 28.09.2020, а також Висновком експерта № СЕ-19/117-21/11943-ДД від 12.01.2021, а саме з п.15-26 розділу «Висновки».

Позивачем у справі доведено відсутність відповідних рішень Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про безоплатну передачу спірних земельних ділянок площею 12 га (з кадастровими номерами :00:004:1444, :00:004:1445, :00:004:1446, :00:004:1447, :00:004:1448, :00:004:1449) у власність громадян: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які у подальшому відчужили їх на користь ОСОБА_1 , що є останнім набувачем, якою вказані земельні ділянки у подальшому сформовані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:1450, а тому наявні правові підстави для їх витребування у ОСОБА_1 зі складу об`єднаної земельної ділянки, як у добросовісного набувача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Задоволення вимоги про витребування майна від останнього набувача, таке витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник.

Витребування земельної ділянки є належним та ефективним способом захисту інтересів держави.

Щодо належності і допустимості висновку експерта, як доказу у справі.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Належність доказів, іншими словами, це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.

В обґрунтування доводів щодо недопустимості та неналежності висновку експерта № СЕ-19/117-21/11943-ДД від 12.01.2021 у кримінальному провадженні № 0000133, як доказу, скаржник в апеляційній скарзі вказувала на те, що вона не має жодного відношення до кримінального провадження, не є його стороною, була позбавлена можливості на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, надавати пояснення у ньому.

Вказані доводи не спростовують належності та допустимості висновку експерта, як доказу у справі.

Даний висновок експерта містить інформацію, що стосується предмету доказування у справі; здобутий в межах кримінального провадження, порушеного Лубенською місцевою прокуратурою, досудове розслідування у якому здійснює Лубенський районний відділ поліції в Полтавській області.

З матеріалів справи вбачається, що керівник Миргородської окружної прокуратури звертався до керівника Лубенської окружної прокуратури з метою надання доручення відповідним прокурорам, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, розглянути питання щодо можливості надання дозволу на розголошення в певному обсязі відомостей досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. (а.с. 24-25 т. 2)

Отримані прокурором документи: протокол тимчасового доступу до речей і документів від 10.09.2021, опис речей і документів які були вилучені, постанова слідчого про призначення експертизи документів, висновок експерта, долучені прокурором у судовому засіданні в суді першої інстанції (а.с. 151 208 т. 2).

Посилання скаржника на те, що досліджувані експертом накази ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, на підставі яких спірні земельні ділянки надавались у власність громадянам, датовані набагато раніше ніж були зроблені відтиски печаток та штампів в установі для проведення вказаної експертизи, а тому до цього часу печатки та штампи в установі могли змінюватись, чи, можливо, могли бути втраченими чи вилученими правоохоронними органами при багаточисельних обшуках в установі, - апеляційний суд розцінює як доводи, що ґрунтуються на припущеннях, а тому не можуть бути покладені в основу доказування.

Не спростовують доказового значення експертного висновку у справі і той факт, що ОСОБА_1 не є стороною цього кримінального провадження, в межах якого такий висновок надано, та відсутність у неї можливості на ознайомлення з цими матеріалами кримінального провадження та внесення на розгляд клопотань.

Щодо факту об`єднання земельних ділянок та позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності відповідача на об`єднану земельну ділянку

Як встановлено місцевим судом, спірні земельні ділянки (площею 12 га) були об`єднані ОСОБА_1 та увійшли до складу земельної ділянки кадастровий :00:004:1450 разом із іншими, належними ОСОБА_1 земельними ділянками, правомірність набуття яких у власність не оскаржується.

Суд першої інстанції вірно відхилив аргументи представника відповідача про те, що в результаті витребування спірних земельних ділянок, що входять до складу об`єднаних, відповідач буде позбавлена права на все майно, у т.ч. і на земельні ділянки, які ввійшли до складу земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:1450 площею 14 га.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 зазначала, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

В межах розгляду справи, такий спосіб захисту інтересів держави як витребування спірних земельних ділянок у останнього власника не вимагає оскарження рішення повноважного органу про об`єднання земельних ділянок чи необхідності виділу спірних земельних ділянок у судовому порядку.

Витребування спірних земельних ділянок зі складу об`єднаної не порушить прав ОСОБА_1 , як власника, на інші, належні їй земельні ділянки у складі об`єднаної, правомірність набуття у власність яких не оспорюється.

Витребування спірних земельних ділянок з володіння кінцевої набувачки треба розглядати як віндикаційний позов, заявлений на підставі статей 387-388 ЦК України власником, з метою введення його (власника) у володіння цими земельними ділянками, тобто з метою внесення запису (відомостей) про державну реєстрацію за власником права власності на відповідну ділянку («книжкове володіння») (подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, витребування спірних земельних ділянок зі складу об`єднаної буде відповідати належному та ефективному способу захисту інтересів держави і буде достатнім для відновлення прав держави, як власника. Для цих цілей скасування державної реєстрації прав відповідача на об`єднану земельну ділянку, до складу якої входять належні останній і інші земельні ділянки, отримання яких власність не оскаржується, не відповідатиме належному та ефективному способу захисту.

Станом на час подачі позову (27.01.2021) частина 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачала», серед іншого, що «ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції (15.09.2023) в частину 3 статті 26 вказаного Закону були внесені зміни, згідно з якими: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними».

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації з одночасним припинення права власності відповідачки на об`єднану земельну ділянку, послався на норми статті 26 вказаного Закону, що діяли станом на час пред`явлення позову, які були змінені на час ухвалення рішення, та не врахував, що у складі об`єднаної земельної ділянки, окрім спірних, також наявні і ніші, право власності ОСОБА_1 на які не оспорюється.

Скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 26,0001 га, кадастровий номер :00:004:1450, та одночасне припинення права приватної власності ОСОБА_1 на неї, буде порушувати права ОСОБА_1 на інші належні їй земельні ділянки у складі об`єднаної, правомірність набуття яких у власність не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

Апеляційний суд зазначає, що належним та ефективним способом захисту інтересів держави буде витребування спірних земельних ділянок зі складу об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:1450, тому рішення суду в цій частині слід уточнити, доповнивши резолютивну частину, що спірні земельні ділянки витребовуються зі складу об`єднаної.

Щодо правомірності втручання у право на мирне володіння своїм майном

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення, серед іншого, за яких обставин майно вибуло із володіння законного власника, поведінка особи, з власності якої майно таке витребовується, правий режим майна, тощо.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини і основоположних свобод стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166 - 168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий, і навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17).

Повернення державі земельної ділянки, що вибула із її володіння через кримінально-протиправні дії (не зважаючи на те, чи встановлено винну особу та чи притягнута винна особа до відповідальності), переслідує легітимну мету контролю за законним розпорядженням майна відповідно до загальних інтересів. Вибуття земельних ділянок із власності держави кримінально-протиправним шляхом, зокрема без наявності законного рішення уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб на отримання земельних ділянок у власність у передбаченому законом порядку.

Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (п. 137-138) зроблено висновок, що згідно з принципами диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частини перша - четверта статті 12, частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Під час розгляду цієї справи скаржник розпорядився його процесуальними правами та не заявив зустрічний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди у зв`язку із заявленими до нього вимогами. Крім того, суди попередніх інстанцій не мали жодних об`єктивних даних, які би могли дозволити оцінити наявність і розмір шкоди, якої міг зазнати скаржник унаслідок задоволення позову, а також зумовленого цим розчарування у неможливості подальшого використання спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), § 77). Тому як імовірний майновий тягар, так і ймовірний тягар такого розчарування може належно оцінити суд у відповідному судовому процесі, ініційованому скаржником.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав порушення права відповідачки на мирне володіння земельними ділянками, що витребовуються, оскільки остання не позбавлена можливості порушити питання про відшкодування завданих збитків у відповідному судовому процесі.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду, рішення суду в резолютивній частині щодо витребування з володіння ОСОБА_1 земельних ділянок загальною площею 12 га, (кадастровий номер :00:004:1444, кадастровий номер :00:004:1445, кадастровий номер :00:004:1446, кадастровий номер :00:004:1447, кадастровий номер :00:004:1448, кадастровий номер :00:004:1449) слід доповнити уточненням: «що входять до складу об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:1450», а в частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:1450 скасувати, як таке, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Щодо перерозподілу судового збору.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Полтавською обласною прокуратурою за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 4 540 грн. (а.с. 1 т. 1) та за результатом апеляційного перегляду позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 6 810 грн (а.с. 14 т. 3) та апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи принцип пропорційності, з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури підлягає стягненню 2 270 грн за подачу позову, а з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 - 3 405 грн за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Здійснюючи взаємозалік, з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 1 135 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ч. ч. 2, 4 ст. 376, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 вересня 2022 року в частині витребування земельних ділянок, змінити шляхом доповнення резолютивної частини: «Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки загальною площею 12 га, (кадастровий номер :00:004:1444, кадастровий номер :00:004:1445, кадастровий номер :00:004:1446, кадастровий номер :00:004:1447, кадастровий номер :00:004:1448, кадастровий номер :00:004:1449) для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах Вирішальненської сільської ради Миргородського (раніше Лохвицького) району Полтавської області, що входять до складу об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:1450.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 15 вересня 2022 року в частини скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 26,0001 га кадастровий номер :00:004:1450, для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 226 від 20.08.2020 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:004:1450, зареєстрованим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 37902906 від 20.08.2022 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог прокурора в цій частині відмовити.

Стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 135 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Повний текст постанови складено 25 травня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко