Дата документу 23.05.2023 Справа № 331/3359/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 331/3559/21 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
№ 22-ц/807/763/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Бєлки В.Ю.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ

В червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначала, що у 1977 році ОСОБА_3 , батько позивачки, отримав у користування квартиру АДРЕСА_1 .

У 1979 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до одруження її прізвище було - ОСОБА_5 , уклали шлюб. На момент укладення шлюбу ОСОБА_3 вже мав доньку ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 вже мала двох синів від першого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_4 почала мешкати разом зі своїм сином ОСОБА_6 .

У позивачки були дуже гарні стосунки і з ОСОБА_4 , і з її сином від першого шлюбу ОСОБА_6 .

Квартиру АДРЕСА_1 приватизували разом ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , про що 05 вересня 2003 року отримали Свідоцтво про право власності.

08.08.2018 року ОСОБА_6 , 1957 року народження, склав заповіт відповідно до якого заповів всю належну йому на праві спільної сумісної власності частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 1991 року до моменту смерті ОСОБА_6 позивачка постійно піклувалася про нього - купувала ліки, готувала йому з його матір`ю їжу, прибирала за ними, тощо.

Також 08.08.2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , склала заповіт відповідно до якого заповіла всю належну їй на праві спільної сумісної власності частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 .

Після його смерті належну йому частку квартири АДРЕСА_1 успадкувала ОСОБА_2 .

15.08.2019 року у ОСОБА_4 стався інсульт.

Після інсульту ОСОБА_4 переїхала до позивачки та почала мешкати разом з позивачкою у її квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 померла.

30 грудня 2020 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом на частку квартири АДРЕСА_1 , хоча ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , володіла при житті 1/2 часткою квартири АДРЕСА_1 .

Друга частка квартири АДРЕСА_1 , як пояснила приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Дар`я Дмитріївна, є обов`язковою часткою у спадщині ОСОБА_1 , як повнолітнього непрацездатного сина спадкодавця, тому незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), належить йому.

За життя покійної ОСОБА_4 , її син ОСОБА_1 , який є спадкоємцем обов`язкової частки, всіляко ухилявся від допомоги літній людині, уваги зовсім своїй літній хворій рідній матері не приділяв, її станом здоров`я не переймався, грошей на лікування не давав.

Позивачка доглядала за ОСОБА_4 за її життя, купувала ліки, готувала їй їжу, прибирав за нею, водила на прогулянки, тощо.

Організацію та проведення поховання також повністю сплатила та організувала позивачка.

Позивачка вважає, що відповідача на підставі ч.ч. 4. 5 ст. 1224 ЦК України може бути усунено від права на спадкування, оскільки за життя матері, яка через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, відповідач ухилявся від надання матері допомоги, жодного разу не запропонував своєї допомоги, не надавав грошових коштів на її лікування та утримання, не з`являвся її провідати. Про хворобу матері відповідач був добре обізнаний, як і про необхідність грошей на лікування та про важкий стан здоров`я матері.

Водночас позивачка, протягом хвороби померлої, доглядала її та піклувалася про неї, надавала їй первинну медичну допомогу та допомагала вести домашнє господарство. Також, померла перебувала на повному матеріальному утримані позивачки.

Оскільки позивачка вважає, що відповідач умисно ухилявся від утримання своєї хворої матері, то він має бути усунений від права на спадкування спадщини за законом.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , та стягнути з відповідача суму судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1060,64 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 87 років померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджено свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_7 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , що підтверджено копією заповіту від 08 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Тізенберг Д.Д,, зареєстрованим в реєстрі за № 2028.

Відповідач ОСОБА_1 в силу вимог ст. 1241 ЦК України є спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_4 , будучи повнолітньою непрацездатною особою, яка досягла встановленого законом пенсійного віку.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 грудня 2020 року , виданого приватним нотаріусом ЗМНО Тізенберг Д.Д,, зареєстрованим в реєстрі за № 2035, ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , на частку квартири АДРЕСА_1 .

Також, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ОСОБА_6 , і позивач ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, отримала свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , на частку квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 травня 2019 року , виданого приватним нотаріусом ЗМНО Тізенберг Д.Д,, зареєстрованим в реєстрі за № 844.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Суд першої інстанції виходив з того,що спадкодавець знаходилася у безпорадному стані, а її син відповідач у справі, не надавав їй належну допомогу.

Судова колегія враховує, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування

Жодного медичного документу, у якому було б відображено потреба у сторонній допомозі не надано.

За матеріалами справи 15.08.2019 року ОСОБА_4 була доставлена до 6 МКЛ з діагнозом: ішемічний атеротромбічний інсульт в лівій півкулі головного мозку, системі ЛСМА, правобічний легкий геміпарез. Прогресуюча ДЕ 3 ст., змішаного ґенезу (атеротромботичного, гіпертонічного, метаболічного), когнітивне зниження, ГХ 3 ст., 1 ст, ризик . Церебральний атеросклероз , ІХС: дифузний кардіосклероз СН-1-2 ст, цукровий діабет 2 тип, середньої важкості, ст. декомпенсації.

У лікарні ОСОБА_4 перебувала по 06.09.2019 року, виписана з позитивною динамікою: покращилось загальне самопочуття. Ходить самостійно за допомогою палиці.

Зазначені обставини підтверджені виписками з медичної картки стаціонарного хворого № 6156, № 6534.

З цих медичних документів не вбачається безпорадність стану спадкодавця.

В справі немає також жодного доказу на підтвердження того, що спадкодавець знаходилася у безпорадному стані, не надано жодних відомостей про те, що вона зверталася до відповідача з проханнями про допомогу, сама позивач зазначала про те, що вона забезпечувала спадкодавця ОСОБА_4 всім необхідним. .

Не підтверджено і ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги матері. Позбавлення права на спадщину можливо лише за умови умисного ухилення спадкоємця від надання допомоги.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що розмір пенсії, яку отримувала спадкодавець, у кілька разів перевищував розмір пенсії відповідача, який є особою, непрацездатною за віком та який страждає тяжкими захворюваннями.

За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2023 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

В.Ю. Бєлка