Ухвала

Іменем України

25 травня 2023 року

м. Київ

справа № 757/61709/21-ц

провадження № 61-7134ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава Україна,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року у складі судді Притула Н. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відшкодування моральної шкоди 1 000 000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, а позивачу надано строк в десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року залишено без змін.

12 травня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі виклав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, яке обґрунтовує тим, що копію оскаржуваної постанови отримав засобами поштового зв`язку 18 квітня 2023 року, що підтверджується доданим до касаційної скарги конвертом зі штрих кодовим ідентифікатором 052.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені представником заявника доводи у сукупності з поданими доказами є поважними причинами пропуску строку.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив позовну заяву без руху з підстав невідповідності її формі, визначених статтею 175 ЦПК України, і як наслідок не мав права повертати позовну заяву.

Звертає увагу, що копію ухвали від 26 грудня 2022 року про залишення позовної заяви без руху суд направив на його електронну адресу, яка ним у позовній заяві не зазначена, на що згоди він не давав, тим самим порушивши його право.

Заявник стверджує, що 03 січня 2023 року ним на адресу суду першої інстанції направлено скановане повідомлення-клопотання щодо застосування норм права в даній категорії справ, а 11 січня 2023 року направив до суду позовну заяву з додатками для іншої сторони.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , зміст ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

Суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому статтями 175, 177 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Отже, зазначення відповідача та місця його знаходження у позовній заяві є обов`язком позивача.

Згідно з частинами першою, третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві судом внаслідок порушення Печерським районним судом міста Києва процесуальних строків розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можна оскаржити до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду конкретної справи, можна усунути лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді). (див., наприклад, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 62-65), від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 24-26)).

Засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави пункт 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року).

Беручи до уваги принцип незалежності суду, i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) має бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі здійснення правосуддя, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 711/2652/17). Якщо на підставі рішення суду за таким позовом держава мала виплатити стороні відшкодування через помилку, допущену у здійсненні правосуддя, саме у держави, а не у сторони справи має бути право притягнути суддю до цивільної відповідальності шляхом подання позову (пункт 37 Висновку № 18 (2015) Консультативної ради європейських суддів, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 636/5534/15).

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 38 ЦПК України у вказаній редакції). Близькі за змістом приписи є у частині другій статті 48 і в частині четвертій статті 58 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду.

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (пункт 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, пункт 33 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц). Суд не наділений повноваженнями представляти державу у суді за позовом про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя.

Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц та узгоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій, наведеними у цій справі, що мали наслідком постановлення оскаржуваних судових рішень.

ОСОБА_1 , звернувшись із позовом до Держави Україна, не зазначив орган, діями якого, на його думку, завдано йому моральної шкоди, також не зазначив місцезнаходження відповідача, що стало підставою для залишення позовної заяви без руху для усунення зазначених недоліків. При цьому, перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив посилання на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №761/41071/19, з огляду на те, що обставини у цій справі та у справі, на яку посилався заявник є різними.

Посилання ОСОБА_1 в касаційній скарзі на його заяви, подані до суду першої інстанції на виконання ухвали без руху від 03 січня та 17 січня 2023 року, в яких, зокрема, зазначав, що його позовна заява відповідає усім вимогам статей 175, 177 ЦПК України, оскільки не передбачено у цій категорії справ надання копії позовної заяви були предметом апеляційного перегляду, які суд апеляційної інстанції правомірно відхилив, з урахуванням того, що зазначена обставина не була підставою для повернення позовної заяви.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно направив копію ухвали про залишення позовної заяви без руху на його електронну адресу, на що він не надавав згоди, суд відхиляє, як необґрунтовані.

Верховний Суд виходить із того, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19.

Ураховуючи наведене, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права зокрема статей 175, 185 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що повернення позовної заяви не позбавляє заявника права звернутись із новим позовом, оформленим відповідно до вимог статті 175 ЦПК України, про що належним чином роз`яснено судами першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак