Справа № 308/7378/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання - Луцака В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Тесленко Володимир Юрійович, звернулися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою, у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт реєстрації шлюбу, що був зареєстрований Відділом записів актів цивільного стану Нахімовського району міста Севастополь Управління ЗАЦС міста Севастополь відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 21.11.2015; відомості про шлюб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Україна, м.Кишинів, Республіка Молдова; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство Україна, м. Ужгород, та залишенням дружині після реєстрації шлюбу прізвища « ОСОБА_1 ».

В обґрунтування заяви зазначено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21.11.2015 року укладено шлюб на тимчасово окупованій території України, де здійснюється контроль Російською Федерацією та документи видаються за формою, яка не є прийнятною для українських органів реєстрації актів цивільного стану. Внаслідок цих обставин на сьогодні підтвердження вказаного факту та отримання свідоцтва про шлюб в органах ДРАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом для його отримання є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення.

Відділом записів актів цивільного стану Нахімовського району міста Севастополь Управління ЗАЦС міста Севастополь відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 21.11.2015 зареєстровано шлюб та видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . 24.03.2023 року Заявник звернувся до Голосіївського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з метою реєстрації шлюбу. Листом від 21.04.2023 № 89/33.1-80 Голосіївського районного у м. Києві ВДРАЦС ЦМУ МЮ (м. Київ) повідомлено про відмову зареєстровати шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , і рекомендовано звернутися до суду, а також роз`яснено, що на підставі рішення суду будуть внесені вказані відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про реєстрацію шлюбу.

Процесуальні дії по справі, заяви сторін:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.05.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду, копію ухвали надіслано сторонам у справі (а.с. 33).

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. При цьому, у матеріалах справи міститься клопотання представника заявників адвоката Тесленко В.Ю. згідно якого просить повести судове засідання за відсутності заявників та представника.

Уповноважений представник заінтересованої особи Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, 24.05.2023 року на електронну адресу суду від в.о. начальника Оксани Самсоненко надійшла заява, згідно якої просила розглянути справу про встановлення факту реєстрації шлюбу у відповідності до вимог чинного законодавства без присутності представника їхнього відділу.

Враховуючи вимоги ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив, справу розглядати без участі сторін, які подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у суду матеріалів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що 21.11.2015 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом записів актів цивільного стану Нахімовського району міста Севастополь Управління ЗАЦС міста Севастополь, актовий запис №951, про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Після укладення шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_1 (а.с.24).

До заяви долучено копію паспорта громадянина України, виданого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документ № НОМЕР_2 , орган, що видав - 2110 (а.с.7).

Листом Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.04.2023 року №59/33.1-80 ОСОБА_2 повідомлено, що до звернення про шлюб на тимчасово на тимчасово окупованій території Він додав копію паспорта громадянина України НОМЕР_2 , 2110 ОСОБА_2 та копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.11.2015 року, видане відділом записів актів цивільного стану Нахімовського району міста Севастополь Управління ЗАЦС міст Севастополь відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , де в графі «Громадянство» нареченого зазначено «Громадянин російської федерації». Підсумовуючи викладене, зазначено, що наданий ним документ, а саме свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.11.2015 року, видане відділом записів актів цивільного стану Нахімовського району міста Севастополь Управління ЗАЦС міст Севастополь не є підставою для поновлення актового запису про шлюб, бо будь-який акт (рішення, документ), виданий органами є недійсним і не створює правових наслідків, документи, які видані органами й установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть бути взяті до уваги судом й оцінюватися разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку ст.315 ЦПК України (а.с.22-23).

До заяви було долучено письмові пояснення заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 24.04.2023 року, в яких останні зазначили, що 21.11.2015 року між ними укладено шлюб на тимчасово окупованій території України, де здійснюється контроль Російською Федерацією та документи видаються за формою, яка не є прийнятною для українських органів реєстрації актів цивільного стану. У зв`язку окупацією Криму, на час 2015 року, окупована влада примусово зобов`язувала місцеве населення отримувати громадянство Російської Федерації. Важливим і дієвим фактом примусу є ненадання медичних послуг або влаштування на роботу без російського громадянство, а також неможливо вчиняти будь-які дії щодо рухомого та нерухоме майна. Окрім цього, проводити будь-які дії реєстрації актів цивільного стану без відповідних документів неможливо, оскільки одразу перевірялись на предмет отримання російського громадянства, а в разі його встановлення вимагали саме паспорта окупаційної влади. ОСОБА_2 вказав, що у свідоцтві про шлюб ОСОБА_2 в графі «Громадянство» нареченого зазначено «Громадянин російської федерації», оскільки паспорт України окупаційна влада не приймає, якщо є інформація про наявність окупаційних документів у особі яка до них звертається (а.с.12- 17).

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів:

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до статті 1 ЦПК України зазначений Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. При цьому завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції, чинній на час звернення заявника до суду) визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

07 травня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», яким, зокрема, частину третю статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнено словами «крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану».

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації шлюбу, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу.

Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 листопада 2022 року справа № 759/1443/22 (провадження № 61-8726св22), від 08 лютого 2023 року справа № 369/7885/21 (провадження № 61-9273св22).

Із заяви слідує, що 21.11.2015 року в м. Севастополь між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом записів актів цивільного стану Нахімовського району міста Управління ЗАЦС міста Севастополь.

Отже, згідно з Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шлюб укладено на тимчасово окупованій території України.

У зв`язку із укладенням шлюбу на тимчасово окупованій території заявники не могли отримати дублікат свідоцтва про шлюб на підконтрольній Україні території із внесенням відповідного актового запису у Державний реєстр актів цивільного стану як підтвердження наявності відповідних шлюбних стосунків на державному рівні.

При цьому неможливість для заявників отримати дублікат свідоцтва про шлюб та поновити акт реєстрації шлюбу в позасудовому порядку свідчить відмова Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.04.2023 року №59/33.1-80.

Встановлення факту реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території має значення для реалізації немайнових прав заявників.

Відповідно до п.2 р. IV Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України, затверджених наказом Міністерства юстиції від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 зі змінами повторна видача свідоцтва чи витягів про державну реєстрацію актів цивільного стану здійснюється відділами державної реєстрації цивільного стану чи на підставі актового запису цивільного стану незалежно від місця державної реєстрації акту цивільного стану та місця проживання заявника після безпосередньої перевірки відповідності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян даним паперового носія актового запису підтвердження про це відділу державної реєстрації актів актового запису цивільного стану.

Відповідно до п.1.1. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

У пункті 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, передбачено, що однією із підстав для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Поновлення втрачених актових записів про шлюб, зміну прізвища, розірвання шлюбу, смерть проводиться тільки за наявності документів, які підтверджують, що відповідний актовий запис був раніше складений в органах державної реєстрації актів цивільного стану України (свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану, його копії, засвідченої нотаріально, відмітки (штампа) про державну реєстрацію акту цивільного стану в паспорті або паспортному документі), або на підставі рішення суду (п.5 р III Правил).

Приймаючи до уваги викладене, та те, що заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21 листопада 2015 року уклали шлюб між собою, який був зареєстрований Відділом записів актів цивільного стану Нахімовського району міста Севастополь Управління ЗАЦС міста Севастополь, про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , тобто в населеному пункті, яке на момент реєстрації шлюбу відносилося до тимчасово окупованої території, суд вважає за можливе відповідно до ст. 315 ЦПК України та ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», встановити факт реєстрації шлюбу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заява є підставна і підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 258-259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт реєстрації шлюбу, що був зареєстрований 21 листопада 2015 року Відділом записів актів цивільного стану Нахімовського району міста Севастополь Управління ЗАЦС міста Севастополь, актовий запис №951, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Україна, м.Кишинів, Республіка Молдова, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство Україна, м. Ужгород, та залишенням дружині після реєстрації шлюбу прізвище « ОСОБА_1 ».

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 92, .

Повне рішення суду складено - 25 травня 2023 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило