Справа № 522/6013/23
Провадження № 2/522/3707/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Багнюк А.Ю.,

представника позивача адвоката Боври Д.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

треті особи у судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Тетяна Андріївна, Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2023 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Т.А. та Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про визнання договору позики недійсним.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 12.01.2015 між позивачем та гр. ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти у сумі 200 000,00 грн, що на той час було еквівалентно 12 698,41 дол. США за офіційним курсом НБУ та зобов`язується повернути позикодавцю отримані кошти.

Позивач зазначає, що у 2014 році вона познайомилась з відповідачем, яка була керівником юридичної компанії "Афіна Паллада" та адвокатом, та яка запропонувала безкоштовну юридичну допомогу у вирішенні питання щодо відшкодування шкоди, заподіяної унаслідок ДТП, та попросила прибути 12.01.2015 до нотаріуса Фролової Р.В. для підписання довіреності на ім`я ОСОБА_3 для представлення інтересів у всіх компетентних органах усіх форм власності строком на 5 років.

Позивач вказує, що довірилася ОСОБА_3 як керівнику юридичної компанії та підписала довіреність. Після підписання довіреності ОСОБА_3 сказала, що потрібно підписати ще декілька документів, необхідних для представництва в суді, зміст яких позивачу не був зрозумілий і вона не пам`ятає що саме і в якій кількості підписувала. ОСОБА_4 може підтвердити той факт, що при запрошенні до нотаріуса ніяких документів, окрім довіреності, не обговорювалося, ніякі грошові кошти їй не передавалися. Ніяких домовленостей щодо договору позики між позивачем та ОСОБА_3 не було. Взагалі будь-яких розмов про надання позивачу у позику грошей ОСОБА_3 не велося. Грошові кошти позивачу не передавались.

Позивач вказує, що 21.06.2022 на її адресу надійшла постанова державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17.06.2022 про відкриття виконавчого провадження щодо неї на підставі виконавчого напису нотаріуса Дімітрової Т.А. № 608 від 16.06.2022 про стягнення з позивача 355 552, 94 грн.

Таким чином позивач вказує, що ОСОБА_1 умисно ввела її в оману щодо істотних умов угоди про представництво інтересів в суді з метою отримання права вимоги з позивача грошових коштів.Про наявність оскаржуваного договору позики позивачу стало відомо лише після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення грошових коштів за виконавчим написом нотаріуса.

Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд визнати недійсним договір позики від 12.01.2015, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ).

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддя справу № 522/6013/23 передано на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченій Ю.Б.

05.05.2023 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси під головуванням судді Свяченої Ю.Б. заявлено самовідвід від участі у справі № 522/6013/23, передано матеріали позовної заяви до канцелярії суду для подальшого визначення головуючого судді, відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України.

16.05.2023 за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддя справу № 522/6013/23 передано на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А.

17.05.2023 судом відповідно до приписів ч. 6 ст. 187 ЦПК України здійснено до Єдиного державного демографічного реєстру запит щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача.

17.05.2023 судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 77297, з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної підсудності Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою суду від 17.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

23.05.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому він заперечує проти задоволення позову та вказує, що позивач не довела обставин, які б свідчили про ведення її в оману відповідачем згідно зі ст. 230 ЦК України, не довела самого факту обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману. На думку відповідача, твердження, наведені ОСОБА_2 у позові, є недостовірними, спробою уникнення виконання боргових зобов`язань, веденням суду в оману, дискредитацією, приниженням честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 задля уникнення цивільно-правової відповідальності.

Також у відзиві відповідач просила суд застосувати строки позовної давності, адже оспорюваний договір було укладено 12.01.2015, а до суду позивач звернувся лише 29.03.2023, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

26.05.2023 від третьої особи Приватного нотаріуса Дімітрової Т.А. до суду надійшли пояснення у яких нотаріус зазначає, що вказаний договір є дійсним в силу презумпції правочину. В той же час, на думку нотаріуса, позивачем не доведено обставини, які б свідчили про введення її в оману. Виходячи з вищевикладеного, просила суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

15.06.2023 від відповідача до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни.

15.06.2023 ухвалою суду вказане клопотання задоволено та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролову Р.В.

12.07.2023 від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. до суду надійшли письмові пояснення, у яких нотаріус вказує, що позивачем не доведено обставини, які б свідчили про введення її в оману та просила суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

18.07.2023 від представника позивача до суду під час судового засідання було подано клопотання про виклик та допит свідка, а саме ОСОБА_4 , яка є донькою позивача та була присутня на момент підписання довіреності у нотаріуса та може підтвердити той факт, що при запрошенні до нотаріуса ніяких документів, окрім довіреності, не обговорювалось, ніякі грошові кошти ОСОБА_2 не передавались.

18.07.2023 ухвалою суду у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Сільницького І.В. про виклик та допит свідка відмовлено.

04.08.2023 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач наполягає, що оскаржуваний договір позики було вчинено під впливом обману. Це підтверджується, зокрема кількістю документів, що були підписані між сторонами в один день, станом здоров`я позивача. Стосовно строків позовної давності позивач вказує, що не знала про існування вказаного договору, так як не отримувала жодних претензій від відповідача. Загалом сторона позивача наполягає на задоволенні позову та просить суд задовольнити вказаний позов у повному обсязі.

04.08.2023 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2). Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Судом встановлено, що 12.01.2015 між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики (далі договір), який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., та зареєстрований в Реєстрі за № 19.

Відповідно до п. 1 договору позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 200 000,00 грн, що є еквівалентом 12 698,41 доларам США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення даного договору. Позичальник зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, що є еквівалентом 12 698,41 доларам США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів за вимогою позикодавця.

Пунктом 2 договору погоджено, що сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Сторонами в п. 5 договору врегульовано, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 даного договору, на банківський рахунок позикодавця, який буде зазначений в листі-вимозі до позичальника або готівкою в м. Одесі, що підтверджується нотаріально посвідченим договором про повернення коштів.

Відповідно до пунктів 6 та 7 договору позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за даним договором, а у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штрафні санкції, в тому числі суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Суд зазначає, що оспорюваний договір містить всі необхідні істотні умови притаманні договору позики, підписаний сторонами та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Фроловою Р.В.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 умисно ввела її в оману щодо істотних умов угоди про представництво її інтересів в суді з метою отримання права вимоги до неї про стягнення грошових коштів.

При цьому позивач не заперечує, що нею було підписано оспорюваний договір позики, а лише вказує, що він був підписаний під впливом обману зі сторони відповідача.

За положеннями частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За своєю природою правочин є юридичним фактом і являє собою вольові дії, спрямовані на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин.

Позивач стверджує, що сутність оспорюваного правочину виявилась такою, що не відповідала її уявленням. Тобто сталась невідповідність справжнього наміру позивача та отриманих у результаті вчинення правочину результатів, що дає позивачу підстави для його оспорювання.

Суд наголошує, що при застосуванні частини першої статті 230 ЦК України належить виходити з того, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і саму наявність обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (позивач).

З пункту 11 договору слідує, що сторонами підтверджено, що цей договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається у відповідності зі справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного та психічного тиску та на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи приховуванням фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписи на договорі.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обов`язковість договору визначена ст. 629 ЦК України, відповідно до якої договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктами 12 та 15 договору закріплено, що сторони підтверджують, що домовилися і не мають жодних зауважень, доповнень і суперечностей відносно умов даного договору.

Сторони свідчать, що у тексті договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються позики.

Договір був складений в трьох примірниках, один із яких, призначається для зберігання у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В., а два інших, викладені на бланках нотаріальних документів по одному примірнику для кожної із сторін за договором.

Таким чином, позивач підписавши оспорюваний договір, відповідно до його умов повинен був отримати примірник вказаного договору, ознайомитися з ним і відповідно заявляти про введення його в оману щодо правової природи договору ще 8 років тому.

В зв`язку з чим, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що позивач не розуміючи змісту договору та керуючись довірою до відповідача підписала його вважаючи, що підписує низку необхідних документів, які будуть використані відповідачем для надання їй правової допомоги.

Долучені позивачем до матеріалів справи медичні довідки, не підтверджують неможливості ОСОБА_2 прочитати договір, який вона підписала та розуміти його значення.

Крім того, сам позивач у позові зазначає, що на момент підписання довіреності у нотаріуса була присутня її донька ОСОБА_4 , яка супроводжувала її до нотаріуса як особу похилого віку, тобто донька була присутньою під час укладення оспорюваного договору та відповідно мала можливість ознайомитися зі змістом усіх документів, які підписує її мати 12.01.2015.

У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем на підтвердження того, що в діях відповідача був наявний обман, не надано жодних доказів, а вимоги ґрунтуються лише на доводах позивача, однак у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позову в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України суду не надано.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Стосовно клопотання відповідача про застосування строків позовної давності слід зазначити, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

У даному випадку правові підстави для задоволення позову відсутні, а тому позовна давність застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, серед іншого, звертається увага, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дімітрова Тетяна Андріївна, Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, про визнання договору позики недійсним відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення відповідно до ст. 259 ЦПК України буде складено протягом десяти днів.

Суддя І.А. Павлик

Повний текст рішення складено 27.11.2023 (у зв`язку із перебуванням судді 23-24.11.2023 у відрядженні в м. Києві на підставі наказу Голови суду від 20.11.2023 № 22-вд/тм/с).