КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року місто Київ.

Справа №756/4908/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13504/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року (у складі судді Яценко Н.О., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Оболонський відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

ВСТАНОВИВ

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 21.09.2015 року у справі №756/4908/15-ц задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 1 500 000 грн., втрати від інфляції у сумі 541 508,71 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у сумі 90 616,44 грн., а всього - 2 132 125,15 грн. та судові витрати.

09.12.2015 року Оболонським районним судом м.Києва видано виконавчий лист на примусове виконання вищевказаного рішення суду.

28.01.2016 року постановою старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Каштанової А.В. відкрито виконавче провадження №49886630 з примусового виконання виконавчого листа.

Проте, 02.02.2016 року заявником було повернуто ОСОБА_2 суму заборгованості відповідно до рішення суду, а саме - 2 132 125,15 грн., про що стягувач склала розписку, де вказала, що претензій до заявника не має.

Таким чином, зобов`язання за Договором позики було добровільно виконано боржником поза межами виконавчого провадження, а тому було припинено, а перебування виконавчого листа на примусовому виконанні у Оболонському ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) призводить до подвійного стягнення внаслідок чого порушуються права та інтереси заявника.

А відтак, посилаючись на ст.432 ЦПК України, заявник просить суд визнати виконавчий лист Оболонського районного суду м.Києва виданий на примусове виконання рішення Оболонського районного суду м.Києві від 21.09.2015 року у справі №756/4908/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 2 132 125,15 грн. - таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року в задоволені заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 27 липня 2023 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Аргументуючи апеляційну скаргу, вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, не надав їм належної правової оцінки, судом не застосовано норми матеріального права, зокрема ч. 2 ст. 432 ЦПК України, також судом не враховано висновки Верховного Суду.

Звертає увагу, що заявником повернуто позикодавцю суму заборгованості, таким чином зобов`язання за Договором позики було добровільно виконано боржником поза межами виконавчого провадження, а тому були припинені, а перебування Виконавчого листа на примусовому виконанні у Оболонському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) призводить до подвійного стягнення внаслідок чого порушуються права та інтереси Заявника.

Вказує, що в даному випадку зобов`язання припинене внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження.

Вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що матеріали справи не містять відомостей про хід виконавчого провадження та розмір виконаних/невиконаних боржником зобов`язань, визначених на підставі рішення суду від 21 вересня 2015 року, не є підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки вказані обставини підтверджено заявником розпискою, з якої вбачається, що кошти були повернуті не шляхом стягнення заборгованості з Боржника у виконавчому провадженні, а поза межами такого провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року поновлено строк на апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження у даній справі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримала.

ОСОБА_2 , Оболонський ВДВС у м. Києві ЦМУ або їхні представники в судове засідання не з`явились, були належно повідомленні про дату та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.09.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 1 500 000 грн., втрати від інфляції у сумі 541 508,71 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у сумі 90 616,44 грн., а всього - 2 132 125,15 грн. В задоволенні решти вимог було відмовлено.

09.12.2015 року Оболонським районним судом м.Києва видано виконавчий лист, який за інформацією Автоматизованої системи виконавчих проваджень на даний час перебуває на примусовому виконанні.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки на момент видачі Оболонським районним судом м. Києва виконавчого листа на виконання рішення суду від 21.09.2015 року по справі 756/4908/15-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 1 500 000 грн., втрати від інфляції у сумі 541 508,71 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у сумі 90 616,44 грн. та судових витрат, він в повній мірі відповідав змісту судового рішення та обов`язку відповідача щодо сплати коштів на його виконаннята враховуючи те, що матеріали справи не містять відомостей про хід виконавчого провадження та розмір виконаних/невиконаних боржником зобов`язань, визначених на підставі рішення суду від 21.09.2015 року, оскільки учасники процесу таких відомостей суду не наддали, виконавчий лист на виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21.09.2015 року був виданий з дотриманням норм чинного законодавства України.

Вивчивши докази наявні в матеріалах справи апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 20/12/2019 (провадження № 61-14244ав20) та від 24 червня 2021 року у справі № 750/9956/17 (провадження № 61-15664 св19).

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Системний аналіз ч.2 ст.432 ЦПК України, з урахуванням вищезазначених правових позицій Верховного Суду, свідчить про те, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником поза межами виконавчого провадження.

Суд першої інстанції, вірно встановивши відсутність процесуальних підстав для визнання виконавчого листа, виданого 09 грудня 2015 року Оболонським районним судом міста Києва за справою №756/4908/15-ц, таким, що не підлягає виконанню, не проаналізував підстави, на яких наголошував заявник, а саме добровільне виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, що є матеріально-правовою підставою.

Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначала що виконала зобов`язання добровільно поза межами виконавчого провадження, що підтверджено розпискою стягувача, відповідно до якої ОСОБА_2 02лютого 2016 року отримала від ОСОБА_1 1 сумі 2 132 125, 15 грн. ОСОБА_1 розрахувалась в повному обсязі. Претензій до неї немає.

Аналізуючи зібрані по справі матеріали, апеляційний суд доходить висновку про те, що в даному випадку відсутні підстави для визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий лист було видано судом на підставі рішення Оболонського районного суду м.Києві від 21.09.2015 року у справі №756/4908/15, в подальшому відкрито виконавче провадження, питання щодо його закінчення у зв`язку із повним фактичним виконанням вирішується відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.6 ст.26 ЗаконуУкраїни «Провиконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» на сторін виконавчого провадження покладений обов`язок інформувати державного виконавця про повне/часткове самостійне виконання рішення суду.

Крім того, згідно ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Оскільки, спеціальним нормативним актом з питань виконання судового рішення є Закон України «Про виконавче провадження», яким, зокрема, врегульовано питання закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що суд не може перебирати на себе повноваження, які віднесені Законом України «Про виконавче провадження» до компетенції державного виконавця.

За обставинами даної справи та з поданої заявником заяви вбачається, що кошти на користь боржника вона сплачувала після відкриття виконавчого провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду представник боржника пояснила, що стягувач ОСОБА_2 не відмовляється подати виконавцю заяву, про те що вона кошти за виконавчим листом отримала, чим спростовуються доводи апеляційної скарги про подвійне стягнення коштів з боржника.

Тобто, питання про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з погашенням боргу, за правомірно виданим виконавчим листом, може бути вирішено в порядку Закону "Про виконавче провадження".

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що з наданих заявником доказів, а саме зі змісту розписки, з достовірністю неможливо встановити, за яким зобов`язаннями було сплачено ОСОБА_1 суму коштів ОСОБА_2 . З розписки не зрозуміло, що кошти отримані за тими ж зобов`язаннями, щодо яких ухвалено рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий документ .

Інших доказів погашення заборгованості, зазначеної у виконавчому листі ОСОБА_1 ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надала, не виконавши процесуального обов`язку доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний суд встановив, що вимоги заяви про визнання виконавчого листа, виданого на примусове виконання рішення Оболонського районного суду м.Києві від 21.09.2015 року у справі №756/4908/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 2 132 125,15 грн, таким, що не підлягає виконанню, не підлягають до задоволення, через недоведеність заявником існування процесуальних та матеріально-правових підстав для визнання такого виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню .

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи, які мали значення для її вирішення, порушено норми процесуального права, не обґрунтовано належним чином підстави для відмови в задоволенні заяви у зв`язку з погашенням боргу після відкриття виконавчого провадження, а тому рішення суду першої інстанції має бути змінено щодо правових підстав для відмови в задоволенні вимог, з викладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Желепа

Судді: О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська