ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 628/2135/21 Номер провадження 22-ц/814/840/23Головуючий у 1-й інстанції Демченко І.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

секретар Владіміров Р.В.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22 липня 2021 року, постановлене суддею Демченко І.М. (повний текст складено27 липня 2021 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Повного товариства «ВЕЛТА П.М.С.Г. «Гарант-сервіс», третя особа: генеральний директор ПТ «ВЕЛТА П.М.С.Г. «Гарант-сервіс» Пісной Павло Якович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання внести виправлення до трудової книжки,

в с т а н о в и в:

16.06.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати накази ПТ «ВЕЛТА П.М.С.Г. «Гарант-сервіс» від 01.03.2019 №04 (п.2 наказу) «Про приведення найменувань серед посад у відповідність до класифікатора професій» та від 05.10.2020 №11-к «По особовому складу» «Про звільнення ОСОБА_1 », поновивши його на роботі з 06.10.2020;

- зобов`язати ПТ «ВЕЛТА П.М.С.Г. «Гарант-сервіс» належним чином оформити його, позивача, трудову книжку НОМЕР_1 , виправивши помилки та неточності, допущені при її заповнені, а саме: доповнити вкладишем та належним чином його оформити; запис №24 про роботу виправити, зробивши його у точній відповідності до тексту наказу від 31.08.2015 №09к по особовому складу (п.2); записи №26 та №27 вважати недійсними;

- стягнути із ПТ «ВЕЛТА П.М.С.Г. «Гарант-сервіс» на його, ОСОБА_1 , користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період із дати його звільнення (05.10.2020) по день поновлення на роботі, який станом на 15.06.2021 включно становить 16 423,96 грн.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що із 2013 року працював у ПТ «ВЕЛТА П.М.С.Г. «Гарант-сервіс». 24.09.2020 під час проведення віддаленої онлайн відеоконференції на платформі Zoom з виробничих питань генеральний директор товариства звинуватив його у неякісному виконанні посадових обов`язків та наданні послуг іншій організації-конкуренту. У зв`язку із цим в ультимативній формі йому було запропоновано написати заяву про звільнення з займаною посади «за угодою сторін», при цьому дата звільнення не оговорювалася. У подальшому, працівниками підприємства упродовж робочого дня йому навмисно створювалися штучні перешкоди та нестерпні умови роботи у виді технічних неполадок у роботі офісної техніки.

28 та 29 вересня 2020 року йому надходили неодноразові дзвінки з погрозами від представників відділу кадрів та юридичного відділу з вимогами надіслати на адресу підприємства заяву про звільнення. Не витримавши психологічного тиску, а також особисті проблеми, він написав заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін та 30.09.2020 надіслав її «Укрпоштою» на адресу товариства.

Зазначає, що дату звільнення у заяві він вказував, врахувавши, що до виходу колеги із відпустки, чи заповнення вакантних посад, чи відрядження до м.Куп`янська представників товариства із зон діяльності інших митниць чи з центрального офісу та передачі справ та закріпленого майна іншим працівникам, крім нього працювати та представляти підприємство в зонах діяльності Слобожанської та Енергетичної митниць більше буде нікому.

06.10.2020 у телефонному режимі його було повідомлено про звільнення із займаної посади із 05.10.2020, тобто з дати отриманням підприємством заяви про звільнення.12.10.2020 також у телефонному режимі у нього було уточнено адресу, на яку необхідно направити трудову книжку, на що він письмової згоди не надавав.

Зазначає, що фактично отримав трудову книжку 09.01.2021, випадково у пакеті з газети у поштовій скриньці, закріпленій біля вхідної хвіртки домоволодіння за місцем його фактичного проживання.

Оглянувши трудову книжку,із записами у якій він не ознайомлювався жодного разу за весь час роботи, на сторінці 41 (з додатковою нумерацією 31) поряд з типографським текстом на незрозумілій мові, він виявив, що відповідачем внесені відомості про нього, як працівника. Внесення таких відомостей передбачено лише на тому підприємстві, на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Відповідач таким не є, записи на цій сторінці частково суперечать записам на сторінці 1, у частині відтиску печатки, підпису власника книжки, підпису особи, відповідальної за видачу трудових книжок.

Крім того, на сторінках номер 40-41, 42-43 (з додатковою нумерацією 31) за порядковими номерами 26 та 27 в табличній формі:«шапка» таблиці з текстом на незрозумілій (без перекладача) та незнайомій йому мові, назву посади змінено на «Агент комерційний», наказ №04 від 01.03.19; «Звільнений з займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, наказ №11 -к від 05.10.2020.

Вважає, що ці записи були здійснені працівниками підприємства, а тому трудова книжка повинна бути доповнена ним вкладишем, з проставлянням відповідних відміток на першій сторінці (титульному аркуші), чого відповідачем зроблено не було.

Зазначає, що запис за порядковим номером 26 « ОСОБА_2 посади змінено на «Агент комерційний»» не передбачений в переліку відомостей, що вносяться до трудової книжки. Цей запис про іншу роботу проведено не у відповідності з формулюванням чинного законодавства, без посиланням на відповідну статтю, пункт КЗпП України. Припускає, що, цей запис зроблено на виконання п.2 наказу відповідача від 01.03.2019 №04 «Про приведення найменувань посаду відповідність до класифікатора професій», який вважає протиправним через відсутність його згоди на переведення на іншу роботу, що є порушенням вимог ст.ст.3,2-34 КЗпП України.

Також зазначає, що в документах різняться дати початку його роботи на підприємстві та посада, на яку його було прийнято. Зокрема:

- у трудовій угоді №02-15 від 01.09.2015 в преамбулі зазначено: «Працівник приймається (наймається) на роботу в ПТ «Гарант-Сервіс» на посаду спеціаліста оперативного відділу», в розділі «Термін дії та інші умови Угоди», пункт 16: «Термін дії Угоди з 03.08.2015 до 03.08.2016»;

- у його, позивача, заяві про прийом на роботу від 28.08.2015 зазначено із 01.09.2015;

- у наказі відповідача від 31.08.2015 №09к по особовому складу, пункт 2. «З 01 вересня 2015 року призначити ОСОБА_1 на посаду представника митного посту «Тополі» Харківської митниці, з терміном випробування три місяці»;

- у трудовій книжці на розвороті сторінок №16-17 порядковий запис №24: «01.09.2015 прийнятий на посаду представника НФП оперативного відділу Наказ №09к від 31.08.2015».

Звертає увагу на розбіжності щодо дати звільнення:

- у наказі від 05.10.2020 №11-к «По особовому складу» «Про звільнення ОСОБА_1 » і у трудовій книжці на розвороті сторінок №№16-17 порядковий запис №27 із05.10.2020, що в сукупності свідчить про порушення роботодавцем п.п. 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 3.1 і 3.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58.

Наслідком неналежного оформлена трудової книжки стало внесення неправильних записів у реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Із підстав викладеного, просить захистити порушене право згідно заявлених вимог позову та заявляє клопотання про поновлення строку звернення в суд із цим позовом.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку зазначає, що про звільнення з посади йому стало відомо 13.11.2020. Тоді він звернувся в суд із позовом в порядку КАС України про його скасування, але ухвалою суду від 17.11.2020 (справа №628/3044/20), яка набрала законної сили 26.01.2021,йому відмовлено у відкритті провадження, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; роз`яснено право звернення до суду із цим позовом до місцевого загального суду в поряду цивільного судочинства. Паперову копію судового рішення ним отримано засобами поштового зв`язку 21.05.2021.

09.01.2021 він довідався про помилки в оформлення трудової книжки та звернувся в суд із позовом про видачу належно оформленої трудової книжки із виправленими у ній помилками(справа № 628/142/21), а 13.03.2021 - про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії (справа № 628/833/21).

Ухвалою суду від 17.03.2021 справи №628/142/21 та №628/833/21 об`єднані в одне провадження, яке ухвалою суду від 25.05.2021за його, позивача, заявою залишено без розгляду.Разом із цим вважає наявними підстави для відновлення порушеного права на працю в цій справі.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22.07.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПТ «ВЕЛТА П.М.С.Г. «Гарант-сервіс» визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання внести виправлення до трудової книжки відмовлено.

Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що позивач пропустив передбачений ст.233 КЗпП України строк звернення в суд із позовом, а вагомих обставин, які б могли бути підставою для його поновлення, не навів, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Позивач оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

У разі виявлення судом апеляційної інстанції порушень законодавства відповідачем або його директором, просить постановити окрему ухвалу.

З приводу строку звернення в суд із цим позовом зазначає, що ухвалу суду від 25.05.2021 по справі №628/142/21 про залишення позову без розгляду отримав в приміщенні суді 16.06.2021. Цієї ухвалою йому роз`яснено, що після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду він має право звернутися до суду повторно. Того ж дня, 16.06.2021, він реалізував відповідне право, звернувшись в суд із цим позовом, обґрунтувавши підстави поновлення строку необізнаність щодо порушення його прав, передбачених ст.ст.32, 47, 48, 110, 116 КЗпП України.

Зазначає, що в ході судового розгляду справи №628/142/21, із документів наданих відповідачем, як додатки до відзиву, з якими він раніше не був ознайомлений, йому стало відомо про порушення відповідачем п.2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58, зокрема, розбіжності в даті початку роботи на підприємстві та посади, що є новими вимогами у цій справі.

Вважає, що в межах справи №628/142/21 він не зміг би реалізувати право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу через відсутність розрахунків, які з винних дій відповідача у нього були відсутні, а тому він не мав можливості підтвердити розмір стягнення, який в цій справі ним обґрунтований.

Наголошує, що попередні позовні заяви від 18.01.2021 та 13.03.2021 він складав кожну в конкретних обставинах та з доданням доказів, які мав на той момент. Із часом обставини змінилися і виникли нові, перелік доказів поповнився, набрали чинності зміни до КЗпП України і при об`єднанні в одне провадження цих двох справ позовні вимоги за ними частково суперечили одна одній.

Зазначає, що внаслідок незаконного звільнення він втратив основне джерело доходу та не мав можливості скористатися правничої допомогою адвоката для захисту своїх прав, а тому через юридичну необізнаність вважав, що його вимоги у справі №628/142/21 судом не будуть задоволені, а також, що змінювати та доповнювати їх недоцільно, а треба підготувати новий позов.

Заперечує обрахування строку звернення в суд із позовом від 13.11.2020, як дати отримання наказу про звільнення, оскільки того дня відповідач тільки направив наказ на його поштову адресу., а фактична дата його отримання судом не встановлена.

Зазначає, що відповідач систематично порушував вимоги ст.110 КЗпП України щодо оплати праці, тому йому було невідомо призначення виплат, отриманих із 05.10.2020.

Заперечує висновки суду першої інстанції, що інші вимоги позову є похідними від поновлення на роботі та зазначає, що про неналежність оформлення трудової книжки він дізнався 09.01.2021.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.10.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22.07.2021.

02.11.2021 відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.11.2021 у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.12.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду із повідомленням сторін.

17.05.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява позивача із додатковими поясненнями щодо ходу розгляду цієї справи Харківським апеляційним судом, а також актуальними розрахунками сум, належних йому до виплати, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, із 06.10.2020 по 25.05.2023 (включно), що складає 662 роб. дня х 115,83 грн. =76 679,46 грн.

22.05.2023 відповідачем подано до Полтавського апеляційного суду заяву про розгляд справи у відсутності представника товариства.

У суді апеляційної інстанції позивач доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що28.08.2015 ОСОБА_1 звернувся до генерального директора ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» із заявою про прийняття на посаду представника на митному посту «Тополі» Харківської митниці з 01.09.2015./а.с.93/

01.09.2015 ОСОБА_1 прийнятий на посаду представника НФП оперативного відділу ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс», наказ №09 від 31.08.2018, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , виданої 08.08.1983 (запис №24)./а.с.40,92,93/

Відповідно до наказу генерального директора ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» за №04 від 01.03.2019 найменування посад приведено у відповідність до Національного класифікатора професій ДК 0036:2010 «Класифікатор професій», у зв`язку з чим назву посади «представника НФТ по митниці» змінено на «агент комерційний», код 3415, про, що внесено запис за №26 до трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 /а.с.45,94/.

30.09.2020 згідно з відбитком штампу ВПЗ «Укрпошта» на конверті з трек-ідентифікатором 290, ОСОБА_1 на адресу ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» надіслано заяву від 30.09.2020 про його звільнення з посади представника НФТ по митниці відділу по роботі з представниками та клієнтами управління надання фінансових гарантій за угодою сторін, у відповідності до пункту1 статі 36 «Підстави припинення трудового договору» Кодексу законів про працю України, затвердженого Законом №322-VІІІ від 10.12.71, із 29.06.2021./а.с.85,86/.

Згідно з інформацією щодо відстеження поштових відправлень, яка міститься на офіційному сайті Укрпошти та формується онлайн сервісом автоматично, поштове відправлення з трек-ідентифікатором 290 отримано ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс»05.10.2020 та зареєстрованого того ж дня підприємством за №564./а.с.85,87/.

Наказом ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс»№11-к від 05.10.2020 на підставі заяви ОСОБА_1 від 30.09.2020 його з посади агента комерційного відділу по роботі з представниками та клієнтами управління надання фінансових гарантій, 05 жовтня 2020 року за угодою сторін, ч.1 ст.36 КЗпП, про що внесено запис за №27 до трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 /а.с.45,88/.

Копія наказу про звільнення №11-к від 05.10.2020 та трудова книжка НОМЕР_3 надіслані ОСОБА_1 рекомендованим листом із вкладенням, номер відправлення 731 та отримано адресатом 16.10.2020./а.с.36-39/

При постановленні рішення, міськрайонний суд виходив із того, що позивач визнав факт отримання копії наказу про звільнення 13.11.2020. Отже саме ця дата є початком перебігу строку звернення до суду за вирішенням цього трудового спору. Крім того, позивачем не оспорюється, що після видання наказу про звільнення у строки, визначені ст.116 КЗпП України, ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» проведено виплату всіх сум, що належать йому від товариства, що у свою чергу також свідчить про його обізнаність про звільнення з 05.10.2020.

Судом досліджено у судовому засіданні інформацію, надану відповідальним працівником канцелярії суду на підставі відомостей, внесених до автоматизованої системи документообігу суду, якою встановлено, що уперше Бабайцев Ю.В. звернувся до Куп`янського міськрайонного суду з позовом до ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс»про поновлення на роботі у листопаді 2020 року, однак ухвалою суду від 17.11.2020 у справі №628/3044/20 у відкритті провадження відмовлено, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021 за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 ухвалу Куп`янського міськрайонного суду змінено та доповнено роз`ясненням права звернення до суду із цим позовом до місцевого загального суду в поряду цивільного судочинства./а.с.126-127/.

Таким чином позивач, будучи обізнаним зі змістом судового рішення від 26.01.2021 та необхідністю звернення до суду з позовом про поновлення на роботі в порядку цивільного судочинства, 13.03.2021 повторно направив до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області позовну заяву про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії (справа №628/833/21).

Про обізнаність із порядком звернення до суду саме за правилами цивільного судочинства свідчить і направлення ОСОБА_1 позовної заяви про видачу належно оформленої трудової книжки, виправлення в ній неточностей та помилок, яка надійшла до суду 20.01.2021 (справа №628/142/21), об`єднаних в одне провадження, яке ухвалою суду від 25.05.2021 за заявою позивача залишено без розгляду.

Вирішуючи питання щодо наявності поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, судом враховано, що залишення судом позовної заяви без розгляду (внаслідок звернення із заявою про залишення позову без розгляду, недотримання процесуальних вимог щодо змісту та форми заяви, тощо), не дає підстав вважати, що таке звернення може впливати на позовну давність за відповідним зобов`язанням і призводить до нового початку її перебігу.

Отже, позивач пропустив передбачений статтею 233 КЗпП України строк зверненням в суд із цим позовом і вагомих обставин, які б могли бути підставою для його поновлення не навів, у зв`язку чим у задоволенні позову про поновлення на роботі та решти вимог, як похідних, слід відмовити.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав.

Щодо строку позовної давності, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлений статтею 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України).

Стаття 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність має визначається судом в кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Згідно позиції Верховного Суду України, сформованої у справі №758/9773/15-ц від 05.07.2017, установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №387/326/20 від 03.11.2021.

Пунктом 1 Глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 №211, на всій території України із 12.03.2020 розпочато карантин, який був продовжений, як на дату звільнення позивача (05.10.2020), так і залишення його позову без розгляду (25.05.2021).

Суд першої інстанції не врахував викладених положень Прикінцевих положень КЗпП України, а також залишив поза увагою, що згідно роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992, оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін.

По суті вимог позову колегія суддів зазначає.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей.

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України, серед яких такі як угода сторін, закінчення строку такого договору, його розірвання з ініціативи працівника або з ініціативи власника тощо. Позивач просив припинити трудові правовідносини з підприємством на підставі частини першої статті 36 КЗпП України за згодою сторін.

Згідно роз`яснень, викладених у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України припиняється в строк, визначений сторонами.

У цій справі позивач реалізував належне йому право на припинення трудового договору згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, - за згодою сторін, яка між сторонами досягнута шляхом підписання працівником відповідної заяви та її погодження роботодавцем. Заява містить обов`язкові реквізити та істотні обставини, зокрема, погоджену сторонами дату звільнення, підстави, особистий підпис працівника та погодження його роботодавцем, що свідчить про дотримання роботодавцем вимог КЗпП України при звільненні працівника.

Доказів відсутності волевиявлення позивача на підписання такої заяви матеріали справи не містять та не можуть бути спростовані самим лише посиланням на тиск працівників підприємства та складні життєві обставини.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи позивача щодо відкликання ним заяви про звільнення, оскільки анулювання домовленості щодо припинення трудового договору може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника, що відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №487/5015/16-ц від 20.03.2019.

Стосовно доводів позивача щодо відсутності його згоди на направлення трудової книжки поштою колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Якщо працівник не був на роботі в день звільнення, то роботодавець у цей день надсилає працівникові поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки (п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 №58).

Пересилання трудової книжки поштою допускається лише за письмовою згодою працівника. У цій справі письмова заява працівника відсутня. Проте зі змісту позову вбачається, що 12.10.2020 у телефонному режимі відповідач запропонував йому такий варіант отримання трудової книжки та уточнив адресу, на яку необхідно її направити. Позивач повідомив своє фактичне місце проживання та 16.10.2020 отримав засобами поштового зв`язку рекомендованим листом із описом вкладення наказ про звільнення та трудову книжку, що в сукупності свідчить про відсутність порушеного права, яке підлягає судовому захисту.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів порушення роботодавцем вимог ст.116 КЗпП України позивачем не надано, натомість підтверджено проведення роботодавцем виплат сум, що належать йому від товариства, розмір таких виплат ним не оскаржується, а вимоги позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, яку апеляційний суд визнає безпідставною.

Доказів на спростування законності п.2 наказу №04 від 01.03.2019 «Про приведення найменувань посад у відповідність до класифікатора професій» позивачем не надано, оскільки наведені ним вимоги ст.ст.32,33,34 КЗпП України стосуються переведення працівника на іншу роботу,зміна істотних умов праці, яка у позивача не відбулася.

Не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо неправильного оформлення трудової книжки при звільненні та зводяться до незгоди із оскаржуваними змісту оскаржуваних наказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення слід змінити в частині мотивів відмови у позові, виклавши їх в редакції мотивувальної частини цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22 липня 2021 року- змінити в частині підстав відмови у позові, виклавши їх в редакції мотивувальної частини цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.05.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов