ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7911/23 Справа № 191/2115/22 Суддя у 1-й інстанції - Костеленко Я.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року та додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом. В обґрунтування посилалися на те, що 08 листопада 2021 року приблизно о 16-40 годин ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», державний номер: НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Першотравневій в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка рухалася в попутному напрямку, і з місця пригоди зник. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 загинула на місці пригоди від отриманих травм. Позивачі є рідними дітьми загиблої, яким внаслідок вказаних подій була спричинена моральна шкода. Відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР за №00000524.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2108», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована полісом 202994814 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал-Страхування». Страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає 260000 грн.

26 листопада 2021 року позивачі звернулися до відповідача з заявами про страхову подію і заявами про виплату страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП в розмірі 72000 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 08 листопада 2021 року становила 6000 грн.). Однак зі сторони відповідача жодних дій щодо виплати моральної шкоди здійснено не було.

Просили стягнути з відповідача на їх користь страхове відшкодування в розмірі 72000 грн. кожному рівними частинами та кожному штрафні санкції в розмірі 20066,68 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8100 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Арсенал-Страхування» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 рівними частинами страхове відшкодування в розмірі 72000 гривень та штрафні санкції в розмірі 20066,68 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Арсенал-Страхування» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Додатковим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2700 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2700 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2700 грн.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафних санкцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині та вирішити.

Додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що в діях страховка відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій.

Стягуючи витрти на правову допомогу, суд першої інстанції не врахував, що розмір є завищеним, а кількість часу, витраченого на надання правничої допомоги є необґрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін як законні та обґрунтовані. Можливою підставою для відстрочення виплати страхового відшкодування є обставина, коли дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі.У даному випадку справа щодо вище зазначеної ДТП до суду не направлялася ,а тому не розглядалася.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 72000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2021 року приблизно о 16-43 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», державний номер: НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Першотравневій в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка рухалася в попутному напрямку, і з місця пригоди зник.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 загинула на місці пригоди від отриманих травм.

Відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за №00000524, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2108», державний номер: НОМЕР_1 , була застрахована полісом 202994814 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал-Страхування». Страхова сума за полісом на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає 260000,00 грн. Зазначені факти сторонами не заперечувалися і є встановленими.

Копіями свідоцтв про народження, а також копією довідки про склад сім`ї підтверджується факт того, що позивачі по справі - ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є рідними дітьми загиблої ОСОБА_5 .

26 листопада 2021 року позивачі звернулися до відповідача з заявами про страхову подію і заявами про виплату страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП в розмірі 72000 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 08 листопада 2021 року становила 6000 грн.), що підтверджується копіями заяв про виплату по полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР 202994814. Відповідачем зазначені ивплати поведені не були.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачам спричинена смертю матері моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Оскільки відповідачем не доведено тих обставин, що потерпіла ОСОБА_5 передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком. У зв`язку з невиплатою страхового відшкодування дітям загиблої (позивачам) у передбачені законодавством строки, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми і пені з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати)

утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням, а тому на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (Моторно-транспортного бюро України) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Встановивши право позивачів на отримання страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявість підстав для стягнення штрафних санкцій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

У справі, яка переглядається, позивачі звернулися до суду із позовом про страхове відшкодування 02 вересня 2022 року. Питання про виплату позивачам страхового відшкодування та визначення його розміру було прийнято оскаржуваним рішенням суду.

Тобто саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування у страховика настає строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Таким чином на момент звернення позивачів до суду з позовом між ними та відповідачем не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції не звернув на зазначене уваги та дійшов помилковоговисновку про те, що між сторонами на час звернення позивачів до суду з позовом існували боргові зобов`язання з виплати страхового відшкодування, та, як наслідок, у страховика настав строк для такої виплати, що надає можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафних санкцій підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо доводів в частині стягнення витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).

Відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, при поданні позовної заяви представник позивачів - адвокат Синюк С.Л. вказав, що остаточний розрахунок з відповідним описом робіт та доказами буде надано протягом 5 діб після ухвалення рішення.

Інтереси позивачів під час розгляду справи представляв адвокат Синюк С.Л. згідно договорів про надання правової допомоги №14,15,16 від 26.07.2022 року.

До заяви додано акти приймання-передачі наданих послуг від 03.07.2023 року та платіжні інструкції щодо перерахування на рахунок адвоката позивачами зазначених коштів.

Згідно звіту про витрати адвоката загальна вартість послуг, пов`язаних з наданням правової допомоги, складає 8100 грн., виходячи із вартості однієї години роботи в 700 грн..

Задовольняючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу,суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що представником позивачів - адвокатом Синюк С.Л. надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що між ним та позивачами було укладено договір про надання правничої допомоги, визначено об`єм роботи, яка згідно звіту виконана, та надані послуги з правової допомоги, при цьому приймається до уваги складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин.

Підстав для скасування додаткового рішення та відмови у задоволенні вимог в частині відшкодування витрат на правничу допомогу не вбачається.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині,то є підстави для зміни розподілу судових витрат.

При зверненні з апеляційною скаргою ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» сплатило судовий збір в сумі 1488,60 грн., який підлягає поверненню апелянтові. Позивачі звільнені від сплати судового збору. Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» на користь держави судового збору підлягає скасуванню з урахуванням взаємозаліку.

Законність судового рішення в не оскаржуваній частині апеляційним судом не перевірялася.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 72000 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року в частині стягнення штрафних санкцій та в частині стягнення судового збору скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал-Страхування» про стягнення штрафних санкцій відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: