Номер провадження: 22-ц/813/5357/23
Справа № 509/151/23
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Ігнатенко П.Я.,

Орловської О.В.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

встановив:

У січні 2023 року, з врахуванням утчненої заяви від 21 лютого 2023року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 , який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні.

Рішенням суду з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяно.

В серпні 2022року сину встановлено діагноз: алергічний ринокон`юктивіт, цілорічний та призначено лікування: алерген специфічну імунотерапію препаратом AIXOID впродовж 3-4 років, двічі на рік, а саме в жовтні та листопаді та в березні, квітні кожного року. Перша процедура лікування була здійснена в жовтні та листопаді 2022 року та потребувала витрат, розмір яких на придбання протиалергічних препаратів становить 25 270,60 грн.

Посилаючись на те, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину та відшкодувати половину понесених нею на придбання ліків витрат, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 98 920 гривень продовж 4 років чотирма платежами до 15 березня та до 15 вересня кожного року, або щомісячними платежами.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 березня 2023 року позов задоволено частково та постановлено: стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , загальною сумою 48 000 гривень періодичними платежами, а саме: двічі на рік по 8 000 гривень до 2026 року, в наступному порядку: березень 2023 8 000 грн, вересень 2023 8 000 грн, березень 2024 8 000 грн, вересень 2024 8 000 грн, березень 2025 8 000 грн, вересень 2025 8 000 грн, березень 2026 8 000 грн, вересень 2026 8 000 грн.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове судове рішення в частині стягнення суми додаткових витрат, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , періодичними платежами, а саме:двічі на рік по 12 635 гривень до 2026 року, в наступному порядку: за вересень 2022 року 12 635 грн; березень 2023 року 12 635 грн, вересень 2023року 12 635 грн, березень 2024 року 12 635 грн, вересень 2024 року 12 635 грн , березень 2025 року 12 635 грн, вересень 2025 року 12 635 грн, березень 2026 року 12 635 грн, вересень 2026 року 12 635 грн.

Доводи скарги мотивовано тим, що висновки суду щодо визначеної до стягнення з відповідача суми додаткових витрат на дитину не відповідають обставинами справи, зроблені як за відсутності належних та допустимих доказів у підтвердження матеріального становища платника аліментів, який не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, так і без врахування висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 про те, що факт народження у платника аліментів дитини в іншому шлюбі без належних і допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду про часткове задоволення позовних вимог мотивовано змінами сімейного та матеріального стану відповідача, який крім сина, на утримання якого позивач просить стягнути додаткові витрати, має ще двох неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим не має можливості сплачувати додаткові витрати у розмірі, визначеному позивачкою.

В процесі розгляду справи суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає з матір`ю

ОСОБА_2 на користь позивачки сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В серпні 2022 року сину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено діагноз: алергічний ринокон`юктивіт, цілорічний та призначено лікування: алерген специфічну імунотерапію препаратом AIXOID впродовж 3-4 років, двічі на рік, а саме в жовтні та листопаді та в березні, квітні кожного року.

Перша процедура лікування була здійснена в жовтні та листопаді 2022 року та за наданими ОСОБА_1 копіями рахунку та товарних чеків її витрати на проведення аналізів та придбання протиалергічних препаратів склали 25 270,60грн.

Зазначені обставини є встановленими та сторонами не оспорювались.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Рішення суду в частині доведеності позивачем факту понесених нею додаткових витрат на сина та факту необхідності нести їх в подальшому на протязі тривалого проміжку часу (3-4 роки) та того, що ці витрати, викликані особливими обставинами, зокрема хворобою дитини, і як наслідок наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на лікування сина, не є предметом оскарження і перегляду чи перевірки в апеляційному порядку не потребує.

Разом з тим, визначаючи розмір додаткових витрат, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції, встановив та взяв до уваги зміну сімейного та матеріального стану відповідача, з чим ОСОБА_1 не погоджується.

За позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17, при вирішені питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Так, відповідно до свідоцтв про народження та актів обстеження побутових умов ОСОБА_2 , він має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .(а. с. 61,63, 76-77)

За наданими суду першої інстанції відомостями про суми фактичного заробітку (доходу) ОСОБА_2 , річний дохід якого має мінливий характер (так, як приклад, за 2021 рік сума зарахованого доходу за весь період становила 71 749,05 грн, в той час як за 2022 рік нарахована сума склала 20 499, 09 грн), що свідчить про погіршення його матеріального стану.(а. с. 72-73)

Крім того, ОСОБА_2 станом на 01 січня 2023 року має перед позивачем заборгованість зі сплати аліментів, сума якої складає 22 667,25 грн, що відображено в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.(а. с.67-70)

Сукупність викладеного дає підстави вважати, про погіршення матеріального стану відповідача, який не дозволяє йому забезпечити повну оплату додаткових витрат в розмірі визначеному позивачем.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що розмір додаткових витрат на лікування дитини, які підлягають стягненню з батька, визначений судом першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин та з дотриманням норм матеріального права, що регулюють спірні відносини. Цей розмір з врахуванням витребуваних позивачкою до стягнення витрат, які будуть понесені в майбутньому, виходячи із максимального строку лікування (який чітко не встановлений від 3 до 4 років), не суперечить інтересам дитини і не порушує її прав.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи скаржника зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів, однак колегія суддів вважає, що оцінка доказів здійснена судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права та ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні. Підстав для переоцінки доказів суд апеляційної інстанції не вбачає.

Необґрунтованими колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, так як ці висновки зроблені судом касаційної інстанції при розгляді справи з іншим предметом спору та з інших підстав, які не стосуються стягнення додаткових витрат на утримання дитини та їх розміру.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення в оскаржуваній частині ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення в цій частині відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: П. Я. Ігнатенко

Н. В. Орловська

Повний текст постанови складено 29 травня 2023 року

Суддя Л.В. Пузанова