Провадження № 2/761/9050/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря: Фурман А.В.,

від позивача: представник ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2023р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон 80400 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Позов обґрунтовує тим, що 03.10.2022 р. близько 17 год. 07 хв. по вул. Мічуріна в м. Сквирі Київської області, відбулась ДТП, під час якої водій автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на двох малолітніх дітей 7 та 8 років. Внаслідок даного ДТП ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події, а інша дівчинка ОСОБА_4 померла в кареті швидкої допомоги.

Оскільки позивач - мати загиблої ОСОБА_3 , у зв`язку із її смертю, позивачу спричинена значна та неповторна шкода, яка проявилась у моральній шкоді. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР 209278196, який діяв на момент настання ДТП станом на 03.10.2022 року. На підставі ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України позивач має право для відновлення свого порушеного права та одержання грошової компенсації за спричинену їй шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач хоче відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування від відповідача. Заходи досудового врегулювання спору вживались в межах направлення 19.10.2022 року відповідачу заяви про виплату страхового відшкодування.

04.09.2023 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якій ПАТ «СК «Еталон» не погоджується із позовними вимогами з наступних підстав. Правовідносини, що виникають під час дії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, регулюються спеціальним законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтею 6 якого визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого ТЗ, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, та/або майну потерпілого. Цивільно-правова відповідальність особи настає за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. Крім того, до матеріалів справи не були долучені документи, які б свідчили про відмову ОСОБА_5 - батька померлої, у отриманні частини суми страхового відшкодування, яка має розподілятись між подружжям, а відтак вимога у виплаті всієї суми страхового відшкодування на користь позивача є незаконною.

В судовому засіданні, яке відбулось 21.11.2023 року, представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

В судове засідання, яке відбулось 21.11.2023 року, представник відповідача не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків щодо фактичних обставин.

03.10.2022 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) було внесено відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією ч.4 ст. 286-1 КК України за фактом того, що 03.10.2022 р. близько 17 год. 07 хв. по вул. Мічуріна в м. Сквирі Київської області відбулося ДТП, під час якої водій автомобіля «Volkswagen Golf», д/н НОМЕР_1 здійснив наїзд на двох малолітніх дітей 7 та 8 років.

Внаслідок ДТП ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події, а інша дівчинка ОСОБА_4 померла в кареті швидкої допомоги.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у мКиєві, виданого 29.09.2015 року, актовий запис 3665, народилася ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_2 .

Сквирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області, серії НОМЕР_2 , актовий запис №495, зафіксовано факт смерті у м. Сквира ОСОБА_3 .

Відповідно до полісу №ЕР-209278196 обов`язкового страхування, виданого 02.06.2022 ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на забезпечений транспортний засіб «Volkswagen Golf», д/н НОМЕР_1 , вбачається, що строк дії зазначеного полісу триває з 03.06.2022 р. до 02.06.2023 включно; страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 тис. грн.; за шкоду, заподіяну майну - 130 тис. грн.; франшиза - 1 тис. грн.

Вирішуючи зазначений цивільний спір, суд керується наступне.

Частинами 1-3 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України).

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

У ст. 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою ст. 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

При цьому, відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому ст. 27 Закону до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Зокрема, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3 ст. 27 Закону).

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4 ст.27 Закону).

Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5 ст.27 Закону).

Вказане свідчить про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди та витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.07.2020 р. у справі №554/858/19, де зазначено про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Позивачу завдано моральної шкоди, заподіяної смертю доньки, тому, враховуючи характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач втратою найближчого родича позивача розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди у сумі 80400,00 грн. відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підлягає до відшкодування страховиком в межах суми ліміту відповідальності.

Крім того, оцінюючи доводи відповідача, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Крім того, доводи відповідача про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною (правові висновки Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14; Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 р. у справі №554/858/19).

Встановивши, що шкода, пов`язана із смертю ОСОБА_3 , була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відсутність набравшого законної сили рішення суду у кримінальній справі із висновками стосовно вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Оскільки відповідачем не доведено тих обставин, що потерпілий передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком, а тому наявні підстави для задоволення позову.

Щодо доводів відповідача, що розмір відшкодування розподіляється рівними частинами між батьками, суд вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до положень п.27.3 ст.27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір відшкодування виплачується рівними частинами фактично із кількості осіб, які звернулись до страхової компанії.

Враховуючи те, що із заявою про виплату відшкодування шкоди звернулась лише одна особа - позивач, доводи відповідача є такими, що не підтверджується матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»() на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 80400(вісімдесят тисяч чотириста)грн. 00 коп. страхового відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: