Номер провадження: 22-ц/813/2392/23
Справа № 501/661/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дришлюка А.І., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, за об`єднаною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач за первинним позовом ОСОБА_2 від 04.03.2021 звернулась до суду з позовом до відповідача за первинним позовом - ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення.

Позов мотивований тим, що квартира АДРЕСА_1 на праві особистої власності належить ОСОБА_1 .

Позивач за первинним позовом з відповідачем за первинним позовом перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2002 року. Від шлюбних відносин у сторін народились сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після реєстрації шлюбу Позивач за первинним позовом вселилась в спірну квартиру, як дружина власника житла. З 06.08.2003 року вона, Відповідач та їх малолітні сини, як одна сім`я постійно проживали в спірній квартирі, тобто як члени сім`ї власника квартири, та зареєстровані у вказаній квартирі АДРЕСА_1 .

26 листопада 2018 року шлюб між позивачем за первинним позовом та відповідачем розірвано. З цього часу позивачка разом з синами - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вимушена була переїхати до іншого житла, яке вона винаймає по теперішній час у зв`язку з тим, що відповідач змінив замки на вхідних дверях та не пускав позивачку разом з дітьми у квартиру.

У позові зазначено, що позивач за первинним позовом не має фінансової можливості самостійно сплачувати кошти за винаймане житло. Більша частина її заробітків витрачається на утримання спільних з відповідачем синів. Старший син ОСОБА_4 навчається на 3-му курсі денної контрактної форми навчання, що крім сплати контракту потребує й додаткових витрат, менший ОСОБА_5 відвідує спортивні гуртки, що також потребує додаткових витрат. Відповідач ОСОБА_1 не сплачує аліменти, не забезпечує своїх синів, не приймає участі у їх вихованні.

На підставі викладеного позивачка звернулась до суду з відповідним позовом, в якому просить:

1)вселити зареєстрованих в квартирі АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2) зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Короткий зміст об`єднаного позову.

24 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просив визнати ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Позовна заява вмотивована тим, що відповідач ОСОБА_6 не проживає за вказаною адресою, де зареєстрована, речей у квартирі немає, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі немає.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення задоволено. Вселено зареєстрованих в квартирі АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В об`єднаному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 та про стягнення судових витрат з ОСОБА_2 відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом і задовольнити позовні вимоги об`єднаного позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано всіх обставин справи, добровільність залишення спірного житлового приміщення у зв`язку із укладанням нового шлюбу.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та задоволення позову ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що відповідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком вказано ОСОБА_1 (а.с. 8).

Згідно із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, зазначено, що 20 липня 2002 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 8, зворот, 14-15).

Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Згідно із довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Відповідно до довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Згідно із свідоцтва про народження НОМЕР_2 , ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком вказано ОСОБА_1 (а.с. 16).

Відповідно до договору оренди житлової площі, ОСОБА_6 винаймає в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 19).

Згідно із акту про непроживання за місцем реєстрації від 24.03.2020, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 10.10.2018 року не проживають (а.с. 36, 83).

Відповідно до акту про не проживання за місцем реєстрації від 18.06.2020, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 10.10.2018 року не проживають (а.с. 37, 84).

Згідно із акту про не проживання за місцем реєстрації від 12.08.2020, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 10.10.2018 року не проживають (а.с. 38, 85).

Відповідно до акту про непроживання за місцем реєстрації від 20.10.2020, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 10.10.2018 року не проживають (а.с. 39, 86).

Згідно із акту про не проживання за місцем реєстрації від 15.12.2020, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 10.10.2018 року не проживають (а.с. 40, 87).

Відповідно акту про непроживання за місцем реєстрації від 18.02.2021, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 10.10.2018 року не проживають (а.с. 41, 88).

Згідно із договору дарування від 02.10.2021, ОСОБА_1 отримав в дар квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 75-79).

Відповідно до рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26.11.2018 ОСОБА_9 та ОСОБА_1 розірвали шлюб (а.с. 80-81).

Згідно із довідки про склад зареєстрованих осіб №15-1130 від 18.02.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с. 82)

В судовому засіданні відповідач за первинним позовом ОСОБА_1 визнав ті обставини, що після реєстрації шлюбу позивач ОСОБА_6 вселилась в спірну квартиру, як дружина співвласника житла. З того часу вона, ОСОБА_1 , їх малолітній син ОСОБА_4 , а після народження і другий син ОСОБА_5 як одна сім`я постійно проживали в спірній квартирі, тобто як члени сім`ї співвласника квартири. Також відповідач не заперечував, щоб їх спільні з позивачем діти проживали у спірній квартирі, але без позивача.

ОСОБА_1 також суду пояснив, що після того, як вони розлучились з ОСОБА_2 вона пішла з квартири разом з дітьми.

За час не проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі вона вдруге уклала шлюб та на цей час її другий чоловік помер.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Положення ст. 375 ЦПК України встановлюють, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, достатності та достовірності вважав, що акти щодо не проживання ОСОБА_2 , такими, що підтверджують доводи ОСОБА_2 щодо створення їй та її дітям ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перешкод проживання в спірній квартирі.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Суд першої інстанції вважав, що наданими позивачем доказами доведено її вселення у квартиру з 2002 року за згодою власника, як члена його сім`ї - дружина. Позивач із відповідачем протягом тривалого часу вели спільне господарство, мали спільний побут.

В супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано будь - яких належних та допустимих доказів на спростування тих обставин, що він не здійснює перешкоди у користуванні квартирою.

Тому суд першої інстанції вважав, що первинний позов підлягає задоволенню.

Щодо позову ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив, що втрати інтересу ОСОБА_2 до житла судом не встановлено.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За положеннями частин першої-другої статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

У той же час згідно частини другої статті 107 ЖК Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача. При цьому факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки (статті 71, 72 ЖК УРСР) необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи в житловому приміщенні у зв`язку з її вибуттям на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР).

Тобто, при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у порядку статей 71, 72 ЖК УРСР доказуванню сторонами та встановленню судами підлягають обставини тривалості тимчасової відсутності особи у житловому приміщенні, а також поважність причин такої відсутності. Натомість у випадку вирішення спору на підставі статті 107 ЖК УРСР обставини поважності тимчасової відсутності особи в житловому приміщенні доказуванню сторонами та встановленню судами не підлягають, а значення має доведення обставини вибуття особи на постійне місце проживання в інше жиле приміщення.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 пред`явив позов про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі частини другої статті 107 ЖК УРСР у зв`язку з її вибуттям на постійне місце проживання в інше житлове приміщення після укладання шлюбу з іншою особою.

При цьому апеляційним судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26 листопада 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Крім того апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 повторно вступила у шлюб, змінила прізвище, тобто утворила нову сім`ю і у зв`язку із цим вибула з житлового приміщення: квартирою АДРЕСА_1 .

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Тому обставиною, яка підлягала доведенню позивачем та встановленню судами, є виключно вибуття відповідача на постійне місце проживання в інше жиле приміщення.

Стороною позивача за первісним позовом ОСОБА_6 жодним чином (ні в у відзиві на позовну заяву, ні у відзиві на апеляційну скаргу) не заперечується факт повторного вступу у шлюб та вибуття зі спірного житлового приміщення.

Більш того, у Єдиному державному реєстрі судових рішень за пошуковими параметрами «Мелендез Інна Пилипівна» з повного доступу наявне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2023 року про розірвання шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_10 (справа №501/3381/22), в якому зазначено, що шлюб між цими особами зареєстрований 17 жовтня 2019 року.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_6 вибула на постійне місце проживання як мінімум з жовтня 2019 року, утворивши нову сім`ю, тобто була відсутня у квартирі АДРЕСА_1 дійсно більше шести місяців.

Щодо позовних вимог ОСОБА_6 апеляційний суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків, що аналіз норм статей 150, 156, 162 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

У цій справі питання про вселення в будинок та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні ним у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника будинку на користування ним.

Отже, у цій справі необхідно дослідити питання дотримання балансу між захистом права власності ОСОБА_1 та захистом права ОСОБА_2 як колишнього члена сім`ї на користування квартирою, яка перестала користуватися нею після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 .

Апеляційним судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на момент укладання спірних відносин належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_11 у рівних частках.

ОСОБА_6 вселилась у вказану квартиру у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_1 . Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , два інші співвласники ОСОБА_11 та ОСОБА_3 своєї письмової згоди на вселення в квартиру ОСОБА_6 не надавали, тому таке вселення здійснене без дотримання встановленого статтями 64, 65, 156 ЖК України порядку.

Отже, ОСОБА_6 вселилася у спірне жиле приміщення як дружина співвласника квартири ОСОБА_1 , а він як співвласник 1/3 частини цього майна надав їй право користуватись ним саме у зв`язку із існуванням шлюбних відносин між ними.

Таким чином, право користування квартирою ОСОБА_6 припинилося у зв`язку з припиненням обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту укладення шлюбу.

Для оцінки правомірності втручання у право особи ОСОБА_6 на користування будинком та право власника квартири на здійснення права власності, апеляційний суд бере до уваги встановлені судами конкретні обставини справи та оцінює законність втручання; легітимну мету (виправданість втручання загальним інтересом); дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві.

Як встановлено судом апеляційної інстанції раніше, що ОСОБА_6 вибула на постійне місце проживання як мінімум з жовтня 2019 року, утворивши нову сім`ю добровільно.

ОСОБА_6 не надала доказів та не довела, що неможливість користування спірною квартирою становить для неї індивідуальний та надмірний тягар, у неї відсутнє інше житло, квартирою була єдиним її житлом, вона не має можливості наймати житло, а її потреба разом з дитиною у користуванні квартирою, якою вона користувалася у зв`язку з укладенням шлюбу наразі вже повноправним власником, зумовлена гострою соціальною необхідністю.

У справі, що переглядається, інтереси ОСОБА_1 як власника житла та інших користувачів цього житла, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї ОСОБА_6 , у якої припинилися правові підстави користування чужим майном.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_6 користувалась частиною спірного жилого приміщення зі згоди ОСОБА_1 , обставини, які були підставою для її користування квартирою (особистий сервітут) припинилися (розірвання шлюбу), власник квартири має намір користуватись й розпоряджатись нею, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що право користування ОСОБА_6 чужим майном квартирою після розірвання шлюбу також припинилось.

Крім того, у судовому засіданні у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 не заперечував про проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спірному житловому приміщенні.

Апеляційний суд додатково також звертає увагу на те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на момент подання позовної заяви досяг повноліття, а отже мав повний обсяг цивільної та цивільно-процесуальної дієздатності. Таким чином, звернення позивача ОСОБА_6 для захисту прав ОСОБА_4 не вбачалось можливим взагалі.

Також колегія суддів звертає увагу, що надані ОСОБА_6 акти про непроживання ОСОБА_6 з 10 жовтня 2018 року про її непроживання за спірною адресою з неповажних причин і ніяк не можуть свідчити про наявність будь-яких перешкод ОСОБА_6 з боку ОСОБА_1 у користуванні жилим приміщенням. Стороною первісного позивача ОСОБА_6 не надано жодного належного та допустимого доказу факту перешкоджання їй у користуванні спірною квартирою або їх спільним дітям.

Крім того під час розгляду справи був встановлений факт того, що в спірній двох кімнатній квартирі проживають батьки ОСОБА_1 , а також сам ОСОБА_1 разом з новою дружиною та їх спільною новонародженою дитиною.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмовою у задоволенні цих позовних вимог, та постановлення нового судового рішення про задоволення об`єднаного позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 листопада 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення відмовити.

Об`єднаний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 листопада 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

А.І. Дришлюк