БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/352/23
Провадження № 2/497/262/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Деревенського І.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувся до суду та просить постановити рішення, яким:

- розірвати шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №19;

- вирішити питання про залишення проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним, позивачем ОСОБА_1 за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує позивач тим, що 14.02.2017 року між ним, позивачем - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №19.

За час сімейного життя у подружжя народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час спільного життя між ним, позивачем та відповідачем склалися різні погляди на життя, на ведення спільного господарства, що унеможливлює їх спільне проживання однією сім`єю. Тривалий час між ними припинені будь-які шлюбні стосунки, не має жодних спільних інтересів, як і наміру продовжувати шлюб. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між ними, як подружжям втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалась та існує формально.

З цих підстав позивач прийшов до висновку, що збереження сім`ї не можливо.

Щодо вирішити питання про залишення проживання дитини, то позивач вказує на те, що між ним та дружиною досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини з батьком (позивачем). Так, син ОСОБА_5 проживає з ним, позивачем за адресою: АДРЕСА_2 , повністю перебуває на його утриманні та забезпеченні. Він, як батько опікується інтересами і потреба сина, займається його вихованням, слідкує за його розвитком і здоров`ям.

Він, позивач і відповідач не перешкоджають один одному у спілкуванні з дитиною.

З метою недопущення непорозумінь щодо дитини та діючи виключно в її, дитини інтересах, батьки уклали договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який посвідчений нотаріально.

За викладених обставин, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою від 27.02.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 27.03.2023 року о 09:00 годині (а.с.21), про що були повідомлені сторони (а.с.22).

01.03.2023 року від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без його участі (а.с.24).

Того ж дня від відповідача надійшла заява про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог, також просила розглядати справу без її участі (а.с.25).

В підготовче засідання 27.03.2023 року:

- позивач не прибув, раніше подав заяву якою підтримав позовні вимоги та розгляд справи просив проводити у його відсутність (а.с.24);

- відповідач також не прибула, однак раніше подала заяву, якою позовні вимоги визнала, просила задовольнити та не заперечувала проти розгляду справи без її участі (а.с.25).

Ухвалою від 27.03.2023 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 годину 27.04.2023 року (а.с.27), про що повідомлено сторін (а.с.28).

В судове засідання 27.04.2023 року:

- позивач не прибув, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки суд не повідомив;

- відповідач також не прибула, будучи належним чином повідомленою, про причини неявки суд не повідомила.

Ухвалою від 27.04.2023 року було визнано явку учасників судового процесу в судове засідання обов`язковою та відкладено судове засідання на 09:00 годину 29.05.2023 року (а.с.30), про що було повідомлено сторін (а.с.31).

В судове засідання 29.05.2023 року:

- позивач не прибув, однак через канцелярію суду подав заяву, якою просив залишити без розгляду позовну вимогу в частині залишення місця проживання дитини з ним та наполягав на задоволенні вимог в частині розірвання шлюбу, просив судове засідання провести без його участі (а.с.33);

- відповідач також не прибула, будучи належним чином повідомленою, про причини неявки суд не повідомила, раніше подавала заяву, якою просила розглядати справу без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог (а.с.25).

Вивчивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з розірванням шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 14.02.2017 року в Болградському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №19, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.9, 10).

Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Болградським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №22 (а.с.11).

Позивач категорично миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу, стверджуючи, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, наміру та бажання миритися з відповідачем не має (а.с.1, 24, 33).

Відповідач позовні вимоги визнала цілком і беззаперечно (а.с.25).

Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Приписами ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу

Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи однозначну позицію учасників справи, суд не вважає за можливе застосування будь-яких заходів щодо збереження шлюбу.

Положення ст. 24 СК України визначають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява N 44647/98).

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені і відновлювати їх вони не мають наміру.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини.

Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - існує формально, а тому підлягає розірванню.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу.

Щодо вимоги про залишення проживання сина з батьком, суд походить з наступного:

Позивач, ОСОБА_1 заявою від 29.05.2023 року відмовився від заявлених ним позовних вимог в частині залишення місця проживання дитини з батьком (а.с.33).

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд виносить ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду

Враховуючи зазначені обставини, суд прийшов до висновку про залишення без розгляду позовних вимог в частині залишення місця проживання дитини з батьком.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.104 ч.2, 110, 112,113 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем м. Болград Одеської області, громадянином України та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою м. Болград Одеської області, громадянкою України, зареєстрований 14.02.2017 року в Болградському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №19.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині залишення місця проживання дитини з ним, батьком залишити без розгляду.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Кодінцева