П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року місто Київ

справа № 463/5390/22

провадження № 22-ц/824/5445/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 16 січня 2023 року, постановлену у складі судді Діденко Є.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 16 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, повернуто заявнику.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 18 січня 2023 року на електронну пошту суду подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням до спірних правовідносин норм матеріального права.

Зокрема, зазначає, що постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, разом з тим таке твердження суду не відповідає дійсності. Так, на виконання ухвали суду від 23 грудня 2022 року про усунення недоліків заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, 27 грудня 2022 року надіслав відповідну заяву на офіційну електронну адресу суду (подана заява має статус отримано) та через систему Електронний суд (подана ним заява має статус зареєстровано) 27 грудня 2022 року.

У поданій заяві він додатково пояснив, що він просить суд встановити факт, що його вимушене переселення у березні 2014 року з тимчасово окупованої території Донецької області України відбулось внаслідок терористичного акту, вчиненого Російською Федерацією. Заінтересовані особи це сам заявник та РФ.

Встановлення такого факту йому необхідно для охорони прав, свобод та інтересів або створення умов здійснення ним особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. В якості доказу надано довідку ВПО.

Він не просив відновити втрачені документи.

12 жовтня 2022 року Верховний суд розглянув справу №463/14365/21 провадження № 61-4498св22 за його касаційною скаргою на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 23 грудня 2021 року у справі за його заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Зазначеною постановою суд касаційної інстанції встановив, що його звернення до українського суду є єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало би позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.

Встановлення факту, що має юридичне значення, а саме вимушеного переселення з окупованої території Донецької області, яке відбулося унаслідок збройної агресії Російської Федерації та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно- наслідкового зв`язку між переселенням осіб із зони проведення бойових дій на сході України та військовою агресією Російської Федерації.

Верховний Суд переглядав справи про встановлення факту, що має юридичне значення, в яких заявники зверталися до судів та просили встановити факт про вимушене переселення після подій 2014 року з окупованої частини територій Луганської та Донецької областей, яке відбулося внаслідок збройної агресії РФ проти України та окупації РФ частини території Луганської і Донецької областей України, проте у цих справах вимоги стосувалися виключно встановлення факту вимушеного переселення, за умови, що вимоги про відшкодування шкоди заявниками у цих справах не заявлялися (справа № 2-о/381/134/16, справа №428/13977/16, справа №428/2492/17, справа №712/983/17, №320/5213/17, №363/2981/16, № 428/2492/17, № 363/2981/16).

На відміну від наведених прикладів, у справі, що переглядалася, він пред`являв в порядку окремого провадження у цивільному судочинстві не тільки вимоги про встановлення факту вимушеного переселення, а окремо вимоги про встановлення фактів заподіяння майнової та моральної шкоди внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області.

Суд першої інстанції помилково не прийняв його посилання на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки редакція закону, на день подання ним заяви до суду, передбачала таку пільгу.

Таким чином, він усунув недоліки зазначені в ухвалі Оболонського районного суду м.Києва про залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, без руху від 23 грудня 2022 року, оскільки надіслав відповідну заяву до Оболонського районного суду м.Києва. Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не надав жодної правової оцінки доводам викладеним у поданій ним заяві..

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. У своїй заяві просив встановити факт, що його вимушене переселення у березні 2014 року з тимчасово окупованої території Донецької області відбулося внаслідок терористичного акту та тимчасової окупації території Донецької області України, вчиненого Російською Федерацією та призвело до порушення його конституційних прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року та Конституцією України, зокрема, права на життя, свободу та повагу до честі і гідності, права на свободу і особисту недоторканість, права на повагу до приватного і сімейного життя, права на вільний вибір місця проживання громадянина на території своєї країни, права на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди, права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, права на свободу світогляду, права на освіту, права на використання та розпорядження своєю власністю.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 23 грудня 2022 року заяву залишено без руху, а ОСОБА_1 надано строк для усунення недоліків заяви.

Постановляючи ухвалу про усунення недоліків, суд зазначив, що подана заява не відповідає вимогам передбаченим ст. ст. 175, 177, 318 ЦПК України, а також заявником несплачений судовий збір. При цьому суд зауважив, що не приймає посилання заявника на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки вказаним положенням передбачено звільнення від сплати судового збору заявників - у справах за заявами про встановлення факту народження або смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру. Таким чином, законом передбачено звільнення від сплати судового збору не за будь-якими заявами, які подані у зв`язку з умовами, вказаними в законі, а лише щодо справ про встановлення фактів народження і смерті. Оскільки подана заява не стосується встановлення фактів народження або смерті, заявнику слід сплатити судовий збір на загальних підставах. Крім цього, заявником не зазначено, яке юридичне значення має визначений ним факт, та з якою метою він просить його встановити, не зазначені заінтересовані особи.

26 грудня 2022 року копія ухвали надіслана заявнику ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу зазначену ним у його заяві /а.с.54/.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 16 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не усунуті недоліки поданої заяви.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті порушення судом норм процесуального права та є передчасними.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявник ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали судді про залишення заяви без руху.

При цьому, суд застосував аналогію закону, а саме ч. 3 ст. 185 ЦПК України, згідно якої якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі. Даною статтею також встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Порядок розгляду справ окремого провадження визначений ст. 293 ЦПК України, а зміст заяви визначений ст. 318 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів звертає увагу, що порядок подання позову та заяви в окремому провадженні є різними за змістом та наслідками процесуальними діями та здійснюються у різних провадженнях цивільного судочинства.

Слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13ЦПК України),суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до ЦПК України,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Стаття 318 ЦПК України містить вимоги до змісту заяви про встановлення факту, а саме у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Закон не містив інших вимог до змісту заяви про встановлення факту. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Залишаючи без руху заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177, 318 ЦПК України, а також заявником не сплачений судовий збір.

До апеляційної скарги заявником ОСОБА_1 долучена заява, яка зареєстрована в системі "Електронний суд" 27 грудня 2022 року, яка подана ним на виконання ухвали Оболонського районного суду м.Києва від 23 грудня 2022 року про залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, без руху.

Як убачається з вказаної заяви, ОСОБА_1 додатково надав пояснення з приводу поданої заяви, а також зазначив, що час звернення з такою заявою до суду відповідно до пункту 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він був звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Оскільки судом першої інстанції було встановлено строк для усунення недоліків поданої ОСОБА_1 заяви тривалістю десять днів, з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, а саму ухвалу про залишення заяви без руху було надіслано заявнику засобами електронного зв`язку, з доставкою такого електронного листа 26 грудня 2022 року, то останнім днем для усунення вказаних недоліків слід вважати 5 січня 2023 року.

При цьому, суд першої інстанції не перевірив надходження заяв у даній справі через систему "Електронний суд", не роздрукував та не долучив до матеріалів справи подану на виконання ухвали суду про усунення недоліків заяву ОСОБА_1 , відповідно не надав доводам ОСОБА_1 правової оцінки при вирішенні питання щодо повернення заяви.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про повернення заяви ОСОБА_1 є передчасним.

Разом з тим, необхідно звернути увагу суду, що відповідно до пункту 21 ч.1 ст. 5 Закону України " Про судовий збір" (в редакції чинній на момент звернення до суду) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно (в редакції закону, яка діяла до 6 серпня 2022 року).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях" 2345-ІХ від 1 липня 2022 року, який набрання чинності 7 серпня 2022 року, були внесені зміни до п.21 ч.1 ст. 5 Закону України " Про судовий збір".

Враховуючи наведене заявник ОСОБА_1 на час звернення до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (26 липня 2022 року) був звільнений від сплати судового збору відповідно до закону.

Крім цього необхідно зауважити, що посилання заявника на те, що постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року визнано обґрунтованою його вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення, не спростовують його обов`язку зазначити мету встановлення такого факту.

Окремо слід звернути увагу заявника на те, що якщо встановлення факту пов`язується з майбутнім вирішенням спору про право, в тому числі відшкодування шкоди, стягнення компенсації, то такі вимоги не можуть бути вирішені у порядку окремого провадження і заявник має право подати позов на загальних підставах.

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 на допущені судом першої інстанції описки в тексті оскаржуваної ухвали (щодо особи заявника - ОСОБА_2 ), не є підставою для її скасування.

Враховуючи викладене, ухвала Оболонського районного суду м.Києва від 23 грудня 2022 року не може вважатися законною і обґрунтованою, підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус