Справа № 216/85/17
Провадження № 2/216/73/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю: секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

10 січня 2017 року, та уточнено 17 грудня 2020 року представник публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 06.08.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/024, відповідно до п. 1.1.1 якого, позивач надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 38000 доларів США, зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05.08.2018.

В забезпечення виконання обов`язків по поверненню кредиту, сплати нарахованих відсотків, можливих штрафних санкцій за договором кредиту, з ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 992/11-КЛП/001 від 31.01.2011, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І.М., зареєстрованого в реєстрі № 83.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно за виконання позичальником умов кредитного договору.

Згідно п. 1.1.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії позичальник зобов`язується повернути кредитору суму кредиту кожного 15 числа місяця, згідно графіка, зазначеного в цьому пункті Договору кредиту. Відповідно п. 2.4.5 Договору кредиту позичальник зобов`язується сплачувати кредитору проценти, у валюті кредиту, не пізніше 15 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти.

26.09.2012 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін № 5 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії відповідно до якого було змінено валюту кредитування та переведено кредит в національну валюту, встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 9,9 % річних до 26.09.2022, кінцевий термін погашення заборгованості встановлено до 25.09.2032. Вказані зміни були внесені і до договору поруки, договір про внесення змін № 1 від 26.09.2012, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І.М., зареєстрований в реєстрі № 1629.

Відповідно до п. 1.3 договору про внесення змін № 5 до договору кредиту заборгованість на дату укладення договору про внесення змін складала по тілу кредиту 365 264,72 грн.

Однак, зобов`язання по поверненню кредиту та відсотків за його використання не виконуються, тим самим порушуються умови пунктів 3.3.7, 3.3.8 договору про надання відновлювальної кредитної лінії та вимоги ст.ст. 525, 526 ЦК України.

Пунктом 4.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

Згідно п. 4.4. договору про надання відновлювальної кредитної лінії передбачено, що в разі невиконання позичальником обов`язків визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більш ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Рішенням Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23.09.2015 стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 991/08-КЛ/024 в розмірі 435 793,80 грн станом на 10.03.2015, однак спір між сторонами не припинено. Так, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуги банку (кредитної спілки). Вищевказане рішення винесено Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення після внесення зазначених змін до Закону України «Про третейські суди». Компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Крім того, перебіг позовної давності, відлік якої розпочався 15.03.2013 після внесення ОСОБА_1 останнього платежу був перерваний поданням у березні 2015 року до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за договором кредиту № 991/08-КЛ/024 від 06.08.2008 в сумі 435 793,80 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом 352 971 грн, сума заборгованості за відсотками 54 612,62 грн, розмір пені 13 040 грн, розмір інфляційних витрат 15 169,90 грн.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.11.2019 після повторного автоматизованого розподілу, прийнято справу до провадження та призначено до підготовчого судового засідання.

09 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити в позові, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Будь-якого письмового повідомлення від банку поручитель не отримував та протягом 6 місяців, а фактично більш ніж 3 роки 10 місяців, з дня коли поручитель дізнався про поданий цивільний позов до суду, чим порушено ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Також, 09 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з відзивом на позов. Як на підставу заперечень посилалася на те, що позивач не надав документів які надають право банку проводити операції з валютними цінностями. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки згідно розрахунку заборгованості останній платіж за кредитом здійснено 15.03.2013, з позовом до суду позивач звернувся 10.01.2017, тобто після спливу 3 років 10 місяців. До вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік, що визначено п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Згідно норм чинного законодавства встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителів, якщо інше не передбачено законом. Будь-якого письмового повідомлення від банку поручитель не отримував та протягом 6 місяців, а фактично 3 роки 10 місяців, коли поручитель дізнався про поданий цивільний позов до суду. Просила суд відмовити в позові.

Ухвалою суду від 22.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляд по суті.

Ухвалою суду від 02 серпня 2023 року, залучено до участі у справі правонаступника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» акціонерне товариство «Сенс-Банк».

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 06 серпня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/024, відповідно до п. 1.1.1 якого, позивач надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 38 000 доларів США, зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05.08.2018.

В забезпечення виконання обов`язків по поверненню кредиту, сплати нарахованих відсотків, можливих штрафних санкцій за даним договором кредиту, з ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 992/11-КЛП/001 від 31.01.2011, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І.М., зареєстрованого в реєстрі № 83.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно за виконання позичальником умов кредитного договору.

Згідно п. 1.1.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії позичальник зобов`язується повернути кредитору суму кредиту кожного 15 числа місяця, згідно графіка, зазначеного в цьому пункті Договору кредиту. Відповідно п. 2.4.5 Договору кредиту позичальник зобов`язується сплачувати кредитору проценти, у валюті кредиту, не пізніше 15 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти.

26.09.2012 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін № 5 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії відповідно до якого було змінено валюту кредитування та переведено кредит в національну валюту, встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 9,9 % річних до 26.09.2022, кінцевий термін погашення заборгованості встановлено до 25.09.2032. Вказані зміни були внесені і до договору поруки, договір про внесення змін № 1 від 26.09.2012, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кірієнко І.М., зареєстрований в реєстрі № 1629.

Відповідно до п. 1.3 договору про внесення змін № 5 до договору кредиту заборгованість на дату укладення договору про внесення змін складала по тілу кредиту 365 264,72 грн.

Пунктом 4.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

Згідно п. 4.4. договору про надання відновлювальної кредитної лінії передбачено, що в разі невиконання позичальником обов`язків визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більш ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (а.с.4-14, т.1).

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 , станом на 22.08.2016 виникла заборгованість в розмірі 500 535,42 грн, з яких: 352 971 грн заборгованості за кредитом, 106 155,18 грн заборгованості за відсотками, 20 950,90 грн розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 12 407,21 грн розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків, 5007,50 грн розмір інфляційних витрат за кредитом, 3043,63 грн розмір інфляційних витрат за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості (20-23, т.1).

В ході розгляду справи позивачем заявлено до стягнення заборгованість в розмірі 435 793,80 грн.

За правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Рішенням Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23.09.2015, задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , та стягнено з останньої на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 991/08-КЛ/024 в розмірі 435 793,80 грн станом на 10.03.2015, та судовий збір в розмірі 4757,94 грн (а.с.4-6, т.2).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2021, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Попова Є.В., на ухвалу Київського апеляційного суду від 23.12.2020 за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23.09.2015 у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.

10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс-Банк».

Згідно положень пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 514 цього Кодексу визначає, щодо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 50 Закону України «Про третейські суди», сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.

Сторони та третейський суд вживають усіх необхідних заходів з метою забезпечення виконання рішення третейського суду.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про третейські суди», рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавчий документ, виданий на підставі рішення третейського суду, може бути пред`явлений до примусового виконання в строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, судом встановлено, що рішенням третейського суду від 23.09.2015 стягнено з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/024 від 06.08.2008 в розмірі 435 793,80 грн. При зверненні до суду з позовом позивачем повторно заявлено вимогу про стягнення заборгованості за тим же договором та в тому ж розмірі, але щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , та поручителя ОСОБА_2 , розмір якої вже стягнено з відповідача ОСОБА_1 . Посилання представника позивача на повторне стягнення заборгованості в судовому порядку, без врахування наявності вже стягненої такої ж суми рішенням третейського суду на відмову в задоволенні заяви про видачу виконавчого документу, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 56 Закону України «Про третейські суди» не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами, а містить лише посилання на наявність в Законі України «Про третейські суди» норми закону на підставі якої передбачено відмову в задоволенні заяви про видачу виконавчого документу. Письмові матеріали справи не містять доказів звернення позивача до компетентного суду з заявою про видачу виконавчого листа, розгляду заяви, та відмови у видачі виконавчого документу із зазначенням підстав такої відмови. Відповідно, вимога позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 є безпідставною, оскільки заявлений розмір заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії вже стягнено рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у складі третейського суду, та в силу вимог статей 55, 57 Закону України «Про третейські суди» виконується сторонами добровільно, або в примусовому порядку.

Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 суд виходить з наступного.

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини 1 статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Виконання зобов`язання, згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно за виконання позичальником ОСОБА_1 умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії, а отже вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2 є правомірними.

В ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України), тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16(пункт 138)).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань, були порушені права позивача, за захистом яких останній звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом лише до ОСОБА_1 , не скориставшись правом звернення до поручителя ОСОБА_2 .

При зверненні до суду з позовом 10 січня 2017 року за захистом того ж порушеного права, позивачем пред`явлено позов до боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_1 , однак враховуючи трирічний строк позовної давності з дня здійснення останнього платежу 15 березня 2013 року, строк позовної давності щодо пред`явлення вимог до відповідача ОСОБА_2 для позивача закінчився 16 березня 2016 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає необхідним відмовити у позові щодо вимог до ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Таким чином, вимоги позивача до відповідачів не знайшли належного підтвердження в ході слухання справи, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 12, 13, 141, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 512, 516, 517, 526, 527, 530, 610, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позовної заяви акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: акціонерне товариства «Сенс-Банк», , місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.В.Онопченко