Справа № 484/4524/22
Провадження № 2/484/206/23
РІШЕННЯ

УМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Маржиної Т.В.

за участю секретаря судового засідання Сіраченко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сотська Світлана Олексіївна, до ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Шалару Олексій Ілліч, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконкому Первомайської міської ради Миколаївської області, про визначення способу участі батька у вихованні дитини,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сотської С.О.

представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Шалару О.І.

представника третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Первомайської міської ради Миколаївської області Пасічнік Л.І., -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні дитини, мотивуючи тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду 09.08.2021 року. Від шлюбу вони мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю. Після розірвання шлюбу відповідачка перешкоджає його спілкуванню з дитиною, їх особистим зустрічам, що порушує його батьківські права. Він не отримує інформації про стан здоров`я доньки, її життя, зайняття. За таких обставин просить суд визначити наступний спосіб його участі як батька, у спілкуванні з донькою: побачення кожної суботи з 11.00 до 16.00 години та кожної неділі з 10.00 до 18.00 години без присутності матері, за місцем, обраним ним, з обов`язком повернути дитину до місця постійного проживання; необмежене спілкування з донькою за допомогою засобів телефонного зв`язку. Також просить зобов`язати відповідачку повідомляти його про місце перебування та проживання доньки у випадку його зміни.

Ухвалою від 26.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 26.01.2023 року, роз`яснено сторонам і третій особі порядок і строки подачі відзиву, відповіді на відзив, доказів і пояснень; роз`яснено порядок доказування в цивільній справі; надіслано копії ухвали, позову, додатків.

26.01.2023 року підготовче засідання відкладено на 01.03.2023 року через неповідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи.

01.03.2023 року представником відповідачки ОСОБА_2 - адвокатом Шалару О.І. подано відзив на позовну заяву, в якому він просив закрити провадження у справі через відсутність предмета спору, посилаючись на те, що відповідачка ніколи і ніяким чином не перешкоджала позивачу спілкуватися з донькою, а навпаки, завжди ініціювала їх зустрічі, прагнула, щоб він приймав участь в її житті, але він відмовлявся, посилаючись на відсутність вільного часу і зайнятість. До 28.10.2022 року вони з дитиною проживали в одній квартирі з позивачем, однак позивач відмовив їм у фінансовій підтримці, вкрай мало приділяв уваги моральній підтримці доньки, більше часу проводив з друзями, розпивав алкогольні напої і на її зауваження не реагував. В подальшому після випадку, коли позивач у стані алкогольного сп`яніння штовхав її і доньку, вони переїхали проживати до її батька, після чого позивач взагалі не приділяв уваги доньці. У зв`язку з ускладненням військової ситуації відповідачка прийняла рішення виїхати з донькою за кордон з метою забезпечити безпечне проживання дитини. В даний час вони проживають у Латвії, в м. Елагва, донька відвідує навчальний заклад, розвивається і перебуває в безпеці. Вона просить позивача спілкуватися з дитиною за допомогою відеозв`язку, але він рідно проявляє ініціативу, а іноді ігнорує дзвінки доньки. Сплачує аліменти у мінімальному розмірі, потребами дитини не цікавиться.

01.03.2023 року підготовче засідання відкладене для надання можливості позивачу подати відповідь на відзив до 28.03.2023 року.

06.03.2023 року від Управління у справах дітей Первомайської міської ради, яке не є учасником процесу в наданій справі, надійшли письмові пояснення у справі, в яких зазначено, що під час з`ясування обставин справи було виявлено, що малолітня ОСОБА_4 12.06.2017 року, на даний час перебуває за межами України, в Латвії, разом з її законним представником ОСОБА_2 , що підтверджено її заявою і довідкою з місця навчання.

14.03.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти закриття провадження у справі, посилаючись на помилкове тлумачення представником відповідачки поняття «предмет спору». Зазначає, що в даному випадку спір наявний, оскільки відповідачка з дитиною змінили місце проживання без його відома, не повідомили про виїзд за кордон, і це свідчить про наявність спору, а за наявності неприязних відносин між сторонами, вони не зможуть самостійно визначити порядок спілкування батька з дитиною

04.04.2023 року на виконання вимоги суду представником відповідачки були надані документи щодо перебування відповідачки і дитини за кордоном, а також переклад раніше наданої довідки.

Ухвалою суду від 26.04.2023 року в задоволенні клопотання представника відповідачки адвоката Шалару О.І. про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору відмовлено. Закрите підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 25.05.2023 року позивач ОСОБА_1 не явився. Його представник адвокат Сотська С.О. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Зазначила, що з врахуванням тієї обставини, що в Україні діє військовий стан, позивач усвідомлює, що побачення з дитиною зараз неможливі, однак таке рішення може виконуватись після закінчення військового стану і повернення дитини в Україну.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не явилася, її представник адвокат Шалару О.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність перешкод з боку відповідачки у спілкуванні з дитиною. В адресованій начальнику Управління у справах дітей заяві відповідачка повідомила, що наразі проживає з дитиною в Латвії, дитина відвідує навчальний заклад, вона не заперечує проти спілкування дитини з батьком телефоном і за допомогою додатку Вайбер через відеозв`язок, а після повернення в Україну не буде заперечувати проти зустрічей дитини з батьком.

Представник Органу опіки і піклування виконкому Первомайської міської ради Миколаївської області Пасічнік Л.І. в судовому засіданні у вирішенні справи покладалась на розсуд суду.

Ознайомившись з позиціями сторін, викладеними у письмових заявах по суті справи, дослідивши надані суду письмові докази, заслухавши пояснення свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 , виданого 23.06.2022 року Первомайським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, актовий запис № 29 від 14.06.2017 року.

Дитина проживає з матір`ю ОСОБА_2 , що сторонами не оспорюється і, відповідно, не потребує доказування.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Фактично позивач проживає в АДРЕСА_2 , про що зазначено в позовній заяві і не підтверджено жодним доказом, однак сторонами не оспорюється.

У виданій старостою Лукашівського старостинського округу №3 довідці-характеристиці зазначено, що за місцем реєстрації позивач характеризується позитивно, він працює, спокійний та врівноважений за характером, порушень громадського порядку не було, заяв і скарг на нього не надходило. Однак, в цій же довідці зазначено, що ОСОБА_1 за місцем реєстрації не проживає, з якого часу не зазначено. У довідці також не вказано джерело інформації, на підставі якої її видано і чим викладені в ній обставини можуть бути підтверджені. За таких обставин суд не може визнати зазначену довідку належним, достовірним і допустимим доказом, оскільки невідомо, якого періоду вона стосується і на підставі якого джерела видана. Оскільки відповідач не проживає за певним місцем, не можна зрозуміти, звідки староста має інформацію про таку особу.

Також суду надана характеристика на ОСОБА_1 видана ФОП ОСОБА_5 , в якій зазначено, що ОСОБА_1 працює на посаді водія з 13.03.2019 року по теперішній час. За період перебування на посаді зарекомендував себе позитивно, за характером спокійний і врівноважений. Така характеристика не містить дати її складання, тобто не містить інформації про те, у який період часу ОСОБА_1 працював і чи є така інформація актуальною на час розгляду справи. Також характеристика не містить жодного реквізиту, який би надав можливість пересвідчитись у достовірності наданого доказу.

З наданої суду копії рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.08.2022 року у справі № 484/1903/22 провадження 2/484/829/22 вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 09.09.2022 року.

Інших доказів позивачем суду не надано.

З наданої представником відповідачки копії її паспорту вбачається, що ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_4 отримали латвійські візи, дійсні з 22.11.22 по 21.11.2023 року.

Згідно довідки № 1-22/14 від 28.03.2023 року, поданої в перекладі з латвійської мови, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в Єлгавській початковій школі «Парлієлупе» за програмою підготовки до школи. Правильність перекладу учасниками справи не оспорювалася.

Інших доказів відповідачкою суду не надано.

За таких обставин судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка разом з матір`ю в даний час проживає в Латвії.

Представник відповідача у відзиві зазначив про негативну репутацію позивача, який зловживає алкоголем, влаштовує сварки, більше приділяє уваги друзям ніж дитині, не турбується про дитину матеріально і не опікується її розвитком. Однак, такі твердження не доведені жодними доказами, тож є безпідставними і суд не приймає їх до уваги.

Представник позивача стверджувала, що відповідачка перешкоджає спілкуванню батька з дитиною, не повідомляє про своє місце знаходження і він змушений був їх розшукувати, однак одночасно зазначила, що відповідачка відповідає на дзвінки позивача, тобто він має з нею зв`язок. Жодні з наведених тверджень представника доказами не підтверджені, тож також є недоведеними.

За наведених обставин суд виходить з того, що обоє з батьків є адекватними, належним чином ставляться до дитини і до своїх батьківських обов`язків, не можуть зашкодити дитині і, відповідно, не можуть бути обмежені в реалізації своїх батьківських прав. При цьому кожен з батьків має право на визначення судом способу і порядку їх участі у житті та вихованні дитини для уникнення будь-яких конфліктів з цього питання, упорядкування розкладу свого життя та життя дитини.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Таким чином, позивач як батько дитини має такі самі права щодо дитини як і позивачка, з якою дитина проживає.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Таким чином, оскільки дитина проживає з матір`ю, позивач має право на особисте спілкування з дитиною, однак мирно дійти згоди щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею сторони не можуть, що створює перешкоди батькові у спілкуванні з дитиною, яка проживає з матір`ю в іншій країні і як малолітня особа є цілком від не залежною та перебуває під повним її контролем.

Відповідно до ч.1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Таким чином, ОСОБА_1 має підстави для звернення до суду з наданим позовом, а його вимоги щодо визначення його участі у вихованні дитини є законними та обґрунтованими, адже його права як батька дитини порушені матір`ю дитини.

Однак, при вирішенні даного спору суд також має врахувати ситуацію, в якій знаходяться сторони та їх дитина в даний час, для того, щоб рішення суду могло бути виконаним, не створювало зайвих незручностей і непорозумінь і не призводило до конфліктів, що може негативно вплинути на дитину.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради Національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався і діє дотепер.

Саме через військовий стан в Україні відповідачка з дитиною виїхали на тимчасове проживання за кордон і проживають в Латвії. Позивач, як особа чоловічої статі, що за віком і станом здоров`я підлягає мобілізації під час воєнного часу, не має права залишати територію України, що, безумовно, обмежує його батьківські права, тому що він не може виїхати з країни і побачитись з дитиною. Однак, на думку суду, таке обмеження в умовах воєнного стану є цілком обґрунтованим і прийнятним. Разом з тим, з міркувань безпеки не можна вимагати від матері дитини повернути дитину в країну під час воєнного стану, оскільки це суперечить інтересам дитини. Очевидно, що проживання в країні, яка не перебуває у стані війни, більш безпечне, ніж у тій, де йде війна, тобто на користь дитині.

Враховуючи наведене, суд вважає неможливим в даному випадку визначати спосіб участі батька у вихованні дитини шляхом побачень з дитиною за обраним позивачем місцем, оскільки це зобов`яже матір перетинати кордон, привозити дитину на територію, де існує воєнний стан, що завдасть шкоди як матеріальному становищу матері, так і психологічному стану дитини, зробить неможливим забезпечення комфортних умов проживання дитини, взагалі спотворить головну мету, яку переслідує закон, регулюючи право батьків на спілкування з дитиною.

Також суд вважає неможливим вирішувати питання щодо побачень батька з дитиною наперед, після закінчення воєнного стану, оскільки не можливо наперед визначити обставини, які будуть існувати на той час. І такий час наразі визначити неможливо. Рішення суду може ґрунтуватися лише на тих обставинах, які встановлені під час розгляду справи, а вирішення справи на майбутнє може ґрунтуватися лише на припущеннях, що є неприпустимим.

Суд зауважує, що в разі зміни обставин кожен з батьків може звертатися до суду чи до органу опіки та піклування щодо вирішення питання про зміну порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Такі обставини не обов`язково можуть бути пов`язані із закінченням воєнного стану. Вони можуть бути викликані і зміною місця проживання батьків, дитини, повернення в Україну до закінчення війни, зміною стану здоров`я тощо. Навіть з віком інтереси дитини, її зайняття, розклад, потреби змінюються, що також може потребувати зміни порядку і способів участі батьків у житті дитини.

З таких обставин, на думку суду, вимога про визначення способу спілкування з дитиною шляхом побачень щосуботи і щонеділі не може бути задоволена.

Разом з тим, батько безумовно має право бути обізнаним про місце знаходження його дитини, її розвиток, навчання, стан здоров`я тощо, а його право на спілкування з дитиною та участь в її житті має бути забезпечене іншим можливим способом.

За таких обставин суд вважає, що необхідно зобов`язати відповідачку повідомляти позивача про місце проживання їхньої дитини, її місце знаходження та навчання, про засоби зв`язку з нею, а також забезпечити можливість батька спілкуватися з дитиною засобами мобільного та Інтернет зв`язку, в тому числі відеозв`язку. Оскільки відповідачка та її представник не повідомили суду розклад дитини та матері, а позивач та його представник також не повідомили розклад батька, суд визначить час спілкування на власний розсуд, виходячи з засад розумності і справедливості. З врахуванням того, що дитина відвідує навчальний заклад (вдень), що наразі їй лише шість років і вона не може бути самостійною без матері, логічно припустити, що увечері дитина знаходиться поруч з матір`ю і та може забезпечити її зв`язок з батьком. Тому суд визначає спосіб спілкування батька з дитиною через засоби зв`язку матері, шляхом здійснення телефонних розмов та відеозв`язку, у період часу з 19.00 до 20.00 години кожного вівторка, четверга та суботи. При цьому мати має забезпечити лише відповідь та зв`язок з дитиною, а не сама дзвонити батькові, щоб він поспілкувався з донькою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки фактично позовні вимоги задоволені, хоча і в інший спосіб, ніж просив позивач, судові витрати підлягають відшкодуванню відповідачкою позивачеві в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити наступний спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити спілкування батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_4 шляхом відповіді на його виклики та забезпечення зв`язку засобами її телефонного зв`язку чи Інтернет-мережею (телефонні розмови та відеозв`язок) у період часу з 19.00 до 20.00 години кожного вівторка, четверга та суботи;

- зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 про місце проживання, навчання, стан здоров`я та засоби зв`язку їхньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат зі сплати судового збору 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлений 26.05.2023 року.

СУДДЯ: