ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 626/2029/23
Номер провадження 22-ц/818/1996/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 18 серпня 2023 року в складі судді Рибальченко І.Г. у справі №626/2029/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про захист прав споживача,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про захист прав споживача.

Позов мотивовано тим, що він є споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються відповідачем на підставі Типового Договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (надалі Договір).

21 липня 2020 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 представником АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» було проведено демонтаж побутового лічильника газу типа «GALLUC 2000», № 00265636, 1997 року виготовлення та введення в експлуатацію для проведення його державної повірки. На період повірки лічильника встановлено лічильник з обмінного фонду відповідача типу «ОКТАВА», № 520035, про що складено акт.

14 серпня 2020 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» видано довідку про непрацездатність законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки, а саме: демонтований лічильник визнаний непридатним, як такий, що не відповідає вимогам п.6.8 Р50-071-98 «Лічильники газу побутові. Методи та засоби повірки».

В подальшому, позивач ОСОБА_1 30 квітня 2021 року звернувся до відповідача з заявою, в якій просив ознайомити його з довідкою про непридатність лічильника до експлуатації та повідомити про прийняте рішення щодо доцільності або недоцільності ремонту лічильника.

14 травня 2021 року відповідач повідомив позивача, що рішення про недоцільність проведення ремонту лічильника газу зазначається в акті-передачі лічильника газу споживачу.

Посилаючись на вищевикладене, позивач вважає, що вказані дії відповідача є неправомірними, оскільки Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» безпідставно заволоділо зазначеним лічильником, який належить йому на праві особистої власності, з посиланням на те, що лічильник, начебто, не пройшов державну повірку та не придатний до подальшої експлуатації.

Відповідно до пункту 5 глави 89 розділу X Кодексу ГРС у разі якщо на період зняття лічильника газу на періодичну повірку неможливо встановити інший, розрахунки зі споживачем здійснюються залежно від середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менше шести місяців.

Позивач навів в позові свій розрахунок збільшення споживання фактичного обсягу (об`єму) природного газу лічильником з обмінного фонду відповідача типу «ОКТАВА», № 520035 за період з 21 липня 2020 року по 20 липня 2023 року, в якому зазначив, що середньорічне споживання газу за показаннями встановленого лічильника збільшилось в 1,26 рази, тобто на 26%. Тому вважає, що дане збільшення є наслідком застосування для обліку спожитого газу лічильника газу, який не пройшов державну повірку перед введенням в експлуатацію.

Зазначив, що незважаючи на відсутність у АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» постачальника природного газу будь-яких підстав для його відбору, відповідач здійснив відбір 1107,774 куб. м. природного газу з газотранспортної системи для своїх виробничо-технологічних витрат та власних потреб, тобто безпідставно заволодів майном позивача та зобов`язаний повернути йому оплачений, але не спожитий позивачем природний газ зазначеного об`єму.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив визнати наступне:

1) визнати, що відповідач безпідставно заволодів його лічильником "GALLUS 2000" № 00265636;

2) зобов`язати відповідача провести державну повірку лічильника газу " GALLUS 2000" № 00265636 відповідно до нормативно-правового акту, який діяв на момент виготовлення та введення лічильника в експлуатацію;

3) лічильник повернути позивачу та встановити на місце, з якого було демонтовано, а при його відсутності за недбалістю його зберігання, передати позивачу у власність інший лічильник газу типу " GALLUS 2000", який пройшов державну повірку та придатний до експлуатації;

4) визнати, що відповідач використовував лічильник газу типу "Октава" № 520035 для вимірювання обсягу спожитого позивачем природного газу, який не відповідає вимогам до ВОГ, які використовуються для вимірювання обсягу спожитого природного газу;

5) зобов`язати відповідача повернути позивачу природний газ в обсязі 1107,774 м3;

6) звільнити позивача від сплати судового збору;

7) для всебічного розгляду справи запросити у відповідача: найменування нормативно-правового акту, за яким проводилась державна повірка лічильника газу "GALLUS 2000" № 00265636 у 1997 році після його виготовлення та введення в експлуатацію, ким та коли цей нормативно-правовий акт затверджено; відомості щодо стану цього лічильника та місце його находження на даний час.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 18 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про захист прав споживача повернуто позивачеві.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не усунув недоліки у встановлений строк, а саме: не сплатив судовий збір за подання позовної заяви, що є підставою для повернення заяви.

Не погоджуючись з ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 18 серпня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючи на порушення норм матеріального права просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції необґрунтовано не застосовано до спірних правовідносин пільги щодо сплати судового збору, які передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові), яка входить до переліку ухвал суду зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України та апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 6 частини 1 статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що копія ухвали суду першої інстанції про залишення апеляційної скарги без руху від 25 липня 2023 року отримана ОСОБА_1 особисто 02 серпня 2023 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.7).

Недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду першої інстанції від 25 липня 2023 року, а саме: відсутність сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі, позивачем не усунуто, що відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України є підставою для визнання неподаною позовної заяви та її повернення ОСОБА_1 (а.с.11).

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина 2 статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема, на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Згідно з частиною 3 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 6 частини 1 статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.

Позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (частини 1, 3, 4 статті 177 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 3 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху ухвалюється у зв`язку із несплатою судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Спеціальним нормативним актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 2 ЦПК України).

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною позовної заяви та повернення її ОСОБА_1 через несплату судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є споживачем в розумінні статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», але вимога позивача з приводу повернення природного газу в обсязі 1107,77 м3 не підпадає під дію ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому подана ним позовна заява має оплачуватися судовим збором.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Реалізацію споживачем права на судовий захист, складовою якого є наявність пільг щодо сплати судового збору, регулює стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Водночас норма статті 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору. Тому сама по собі відсутність такої категорії осіб у встановленому в зазначеній нормі переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки вона встановлена спеціальним Законом, який гарантує реалізацію та захист їх прав.

Позивач звернувся до суду з вимогами про захист прав споживачів, тому відповідно до закону є таким, що звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з предмету та підстав заявленого ОСОБА_1 позову, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір, адже на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» судовий збір за дану позовну заяву не справляється.

Отже, оскільки законом не передбачено справляння судового збору за подання позову даної категорії, залишення позовної заяви без руху з причин його несплати не може вважатися обґрунтованим, а тому є безпідставним і подальше повернення позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції помилково застосував до вказаної заяви положення частини 3 статті 185 ЦПК України та дійшов необґрунтованого висновку про повернення вказаної позовної заяви у зв`язку з несплатою судового збору.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню в справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини 1 статті 374 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, ухвала Красноградського районного суду Харківської області від 18 серпня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст. ст.381,382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 18 серпня 2023 року скасувати, справу направити до Красноградського районного суду Харківської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю.Тичкова