Справа № 214/2576/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 квітня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,67 кв.м., житловою площею 27,00 кв.м.., укладений 21 грудня 1998 року між ОСОБА_2 , що діяв від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_3 , 1989 р.н. на підставі розпорядження виконкому Саксаганської районної Ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 228 від 18.12.1998 року, ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » у зв`язку із реєстрацією шлюбу 14.04.2000 року) ОСОБА_6 (покупець), та зареєстрований на Товарній біржі «Нове століття» (ідентифікаційний код 24609148) 21 грудня 1998 року за номером №1-720.

В обґрунтування позову наведено наступне. 21.12.1998 року між позивачкою ОСОБА_7 з одного боку та відповідачем ОСОБА_2 , який діяв від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з іншого боку, було укладено договір купівлі- продажу, відповідно до якого відповідачі продали, а позивач купила двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,67 кв.м., житловою площею, 27.00 кв.м. Вказаний договір був укладений на Товарній біржі «Нове століття» та зареєстрований на Товарній біржі «Нове століття» за №1-720 від 21.12.1998 року. Зі змісту договору вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу від 10.12.1991 року, зареєстрований на Товарній біржі «Нове століття» подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ (п. 7 договору). 06.01.1999 року вказана угода була зареєстрована у Криворізькому бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за реєстровим №161п, стор.355. Оскільки на час укладання договору, правочини, зареєстровані на біржі не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, вказаний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. На теперішній час позивачу стало відомо про недійсність біржової угоди і необхідності підтвердження її дійсності у судовому порядку, оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а компетентні органи і нотаріуси відмовляються визнавати на сьогодні правочин дійсним, у зв`язку із чим, позивач не має можливості розпорядитися належним їй майном. Правочин обома сторонами повністю виконаний: грошові кошти продавці (відповідачі) отримали від покупця до підписання цього договору, продавцями (відповідачами) були звільнені всі приміщення, передані ключі, вони знялися з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину ніколи не заявляв. З часу придбання квартири позивач використовує її для постійного проживання, зареєстрована за вказаною адресою, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує квартиру в належному стані. Позивачка вважає, що отримавши державну реєстрацію в Криворізькому БТІ права власності на вказану квартиру, за договором, що зареєстрований на Товарній біржі «Нове століття», держава цим самим визнала її право власності на квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Оскільки на даний момент позивачці стало відомо про необхідність визнання договору купівлі-продажу дійсним в судовому порядку, позивач звертається до суду 3 даним позовом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Ha момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі- продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 20.07.2001 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерів. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками с члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. B При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу квартири у 1998 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи. З огляду на викладене, оскільки, сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Згідно висновків Постанови Касаційного цивільного від 10 квітня 2020 року у справі № 522/14088/17: суду Верховного Суду «Доводи касаційної скарги договір купівлі-продажу у 1995 року укладено з порушенням діючого законодавства, оскільки такий договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню не заслуговують уваги з наступних підстав. Відповідно до вимог частини першої статті 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін с громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47). Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена, така можливість. Згідно із частиною другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (чинного на час укладення спірного договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 1995 року) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.»

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, представник позивачки подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не подавали, відзиву на подавали, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою представника позивачки, судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про шлюб (а.с. 10), договір купівлі продажу (а.с. 11), технічний паспорт (а.с. 13-14), довідка (а.с. 23).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: договір купівлі продажу (а.с. 11), технічний паспорт (а.с. 13-14), довідку (а.с. 23), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме укладення між сторонами договору купівлі-продажу спірної квартири, реєстрацію права власності на квартиру.

Суд вважає належним доказом: свідоцтво про шлюб (а.с. 10), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме пыдстави змыни позивачкою прізвища.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

21.12.1998 року між позивачкою ОСОБА_8 з одного боку, та відповідачами ОСОБА_2 , який діяв від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з іншого боку, було укладено договір купівлі- продажу, відповідно до якого відповідачі продали, а позивач купила двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,67 кв.м., житловою площею, 27,00 кв.м. Вказаний договір був укладений на Товарній біржі «Нове століття» та зареєстрований 06.01.1999 року у Криворізькому бюро технічної інвентаризації, нотаріально посвідчений не був (а.с. 11-12).

14 квітня 2000 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було укладено шлюб, що встановлено свідоцтвом (а.с. 10).

Встановленим у судовому засіданні фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України (1963 року).

У відповідності до ст. 227 ЦК України (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянином.

У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК України, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

У судовому засіданні встановлено, що сторони повністю виконали угоду договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21.12.1998 року, який не був нотаріально посвідчений. Оскільки на час укладання договору, правочини, зареєстровані на біржі, не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, вказаний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. На теперішній час позивачці ОСОБА_1 стало відомо про недійсність біржової угоди і необхідності підтвердження її дійсності у судовому порядку, оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а компетентні органи і нотаріуси відмовляються визнавати на сьогодні правочин дійсним, у зв`язку із чим, позивачка не має можливості розпорядитися належним їй майном.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що маються законні підстави для задоволення позову, а тому позивачка обґрунтовано, у відповідності зі ст. 16 ЦК України звернулася до суду за захистом своїх прав.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачки, в рівних частках, витрати по сплаті судового збору в розмірі по 330 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 47, 227 ЦК України (1963 року), ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 228, 258-260, 263-265ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №1-720, укладений 21.12.1998 року на товарній біржі «Нове століття», між ОСОБА_2 , що діяв від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_3 , 1989 р.н. на підставі розпорядження виконкому Саксаганської районної Ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 228 від 18.12.1998 року, ОСОБА_2 , як продавцями з однієї сторони, та ОСОБА_11 , як покупцем з другої сторони.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору, з кожного окремо в рівних частках, по 330 грн. 80 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.М. Прасолов