Справа № 472/294/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" листопада 2023 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.,

за участю секретаря Фігурської К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Заводського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

05 квітня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що 06 жовтня 2007 р. ОСОБА_1 уклав шлюб в Кубряцькій сільській раді Веселинівського району Миколаївської області з ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про одруження від 06 жовтня 2007 року зроблено запис за №03. Від шлюбу із відповідачкою мають двох неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації народжень від 10 жовтня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 14 Виконавчим комітетом Криничанської сільської ради Миколаївської області та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про що в книзі реєстрації народжень від 11 квітня 2013 року зроблено відповідний актовий запис за №1173 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції.

До 23 травня 2022 року між позивачем та відповідачкою все було добре. Позивач повністю утримував свою сім`ю, офіційно працевлаштований. Син та донька навчалися в школі №18 міста Миколаєва. Діти проживали разом з батьками до 23 травня 2022 року, але коли почалося повномасштабне вторгнення до України російської федерації відповідачка за узгодженням з позивачем вивезла дітей до Республіки Польщі (місто Валбжих), де перебувала з ними до червня 2022 року. Позивач повністю утримував сім`ю за кордоном. Але в середні червня 2022 року у відповідачки була спроба самогубства, після чого вона в розпал щоденного обстрілу Миколаївської області, незважаючи на вмовини позивача привезла дітей до міста Миколаєва та залишила дітей у батьків позивача: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , а сама повернулася без будь-яких пояснень до Польщі. Весь цей час вихованням дітей займалися батьки позивача, оскільки позивач працював за кордоном, утримував дітей також позивач, натомість відповідачка жодного інтересу до життя дітей не виявляла, а лише отримуючи пенсію на сина ОСОБА_4 .

20 березня 2023 року відповідачка приїхала до Миколаєва та забрала в батьків позивача сина ОСОБА_4 , донька залишалася проживати з батьками позивача. На сьогоднішній день відповідачка заблокувала позивача та не бажає розмовляти з позивачем, повністю заблокувавши його.

Позивач вважає, що проживання сина ОСОБА_4 з відповідачкою є вкрай небезпечним, оскільки дитина є інвалідом з народження і страждає на генетичне захворювання, за дитиною необхідний постійний догляд, особливе виховання, зайняття, навчання та періодичне лікування.

Відповідачка має нестійку психіку і це підтверджується її спробою суїциду, за кордоном вона не має ані житла, ані доходів, ані роботи. При цьому майже на рік відповідачка взагалі забула, що в неї є діти, покинувши усі на позивача, який дуже любить дітей і вони є сенсом його життя. Враховуючи те, що відповідачка неправильно ставилась до процесу виховання дітей, не проявляла інтересу до їх життя, навчання, не турбувалася про їх здоров`я доньки, жила своїм життям не звертаючи увагу на дітей, саме тому вона і залишила їх з червня 2022 року у батьків позивача, фактично самоусунулась від їх виховання та визначивши місце проживання дітей з позивачем. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 березня 2023 року шлюб між сторонами був розірваний. Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.04.2023 3 позивач бажає, щоб діти проживали разом з ним, оскільки саме він в змозі виховувати їх, забезпечувати усім необхідним, надати належну увагу та піклування, займатися їх освітою, піклуватися про стан здоров`я своїх дітей.

06 квітня 2023 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

04.10.2023 року до суду надійшла від представника позивача ОСОБА_9 заява про зменшення розміру позовних вимог, а саме в позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визначити місце визначити місцем проживання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцем проживання з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до наданого висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дітей від 20.09.2023 року №3807/02.02.01-22/03/14/23, стосовно визначення місця проживання неповнолітньої, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , то відповідно до ст. ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, а оскільки ОСОБА_3 вже виповнилось 14 років, тому дитина має право самостійно обрати своє місце проживання.

Щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у висновку зазначено наступне: Керуючись інтересами дитини, відповідно до ст.ст. 19, 141, 160, 161 СК України. п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини", орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком, ОСОБА_1 .

01 листопада 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_9 29.11.2023р. не з`явилася до зали судового засідання, надала заяву про розгляд справи за відсутністю сторін за наявними письмовими матеріалами та раніше наданими поясненнями, позовні вимоги підтримує, просила суд задовольнити позовну заяву.

Відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Представник відповідача ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає повністю, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Дійсно на даний час відповідач разом з сином ОСОБА_4 проживають у Республіці Польща, за адресою: АДРЕСА_2 , - що підтверджується договором оренди житла від 04.10.2022. Відповідач разом з сином ОСОБА_4 перебувають у Республіці Польща на законних підставах, що підтверджується отриманням відповідачем та її сином ОСОБА_4 номерів PESEL (Універсальна електронна система реєстрації населення), які підтверджують відповідну реєстрацію відповідача та її сина ОСОБА_4 у Республіці Польща. Відповідач повністю опікується інтересами та проблемами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Позивач, стверджує, що "проживання сина разом з ним буде повністю відповідати інтересам дитини, що позивач створив сину всі належні умови для повноцінного розвитку та виховання", при цьому позивач перебуває за межами України з січня 2022 року. Незрозуміло, де саме та яким чином позивач, створив сину належні умови для повноцінного розвитку та виховання, перебуваючи близько 1,5 року за межами України та не підтримуючи контакту з сином. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом по теперішній час. В зв`язку з постійними обстрілами, перебування на території України створює потенційну загрозу життю та здоров`ю будь-якої людини, особливо дітей, яким необхідно приділяти належну увагу, а саме забезпечувати перебування дітей в укриттях під час "повітряних тривог", тощо. Також, військові дії особливо негативно впливають на психологічний стан дітей, що може призвести до психологічних травм дітей. Перебування сина ОСОБА_4 разом з відповідачем (матір`ю) на території Республіки Польща на даний час передусім відповідає інтересам дитини, оскільки забезпечує безпеку життю та здоров`ю дитини від обстрілів та можливих психологічних травм, пов`язаних з війною на території України. При цьому позивач не в змозі забезпечити належну безпеку дитині, наприклад забезпечити та проконтролювати перебування дитини в укритті під час "повітряних тривог", оскільки позивач сам взагалі не перебуває на території України.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Довгань І.В. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила розглядати справу без їх присутності.

Представник служби у справах дітей Заводського району Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі.

У зв`язку з неявкою сторін, у відповідності ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06 жовтня 2007 року зареєстрували шлюб, про що Виконавчим комітетом Кубряцької сільської ради Веселинівського району Миколаївської області складено відповідний актовий запис №03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

У шлюбі народилися діти: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В графі відомості про матір зазначено - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_1 .

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 березня 2023 року шлюб між сторонами розірваний.

У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Як вбачається з висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, діючи в інтересах дитини, орган опіки і піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з його батьком ОСОБА_1 .

Критеріями за яких орган опіки і піклування дійшов подібного висновку послугувало те, що в кінці березня 2023 мати, ОСОБА_2 , приїхала до м. Миколаєва та забрала малолітнього, ОСОБА_4 з собою до Польщі, неповнолітня, ОСОБА_3 залишилася проживати з бабою та дідом. В кінці липня 2023 малолітній, ОСОБА_4 , у супроводі знайомих, повернувся до України. На цей час дитина проживає з батьком, який теж повернувся з-за кордону, де працював за трудовим договором. Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 01.06.2023 № 472/294/23/1719/2023, мати, ОСОБА_2 , 07.04.2023 виїхала за кордон та, на цей час, перебуває в Республіці Польща. В наданому відзиві на позовну заяву відповідачка, ОСОБА_2 , заперечує проти визначення місця проживання дітей з батьком. Спеціалістом служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, 06.09.2023 проведено бесіду з відповідачкою за допомогою інтернет зв`язку. В ході розмови мати повідомила, що планує до кінця року повернутися в Україну, свій відзив підтримує. Позивач підтримує свої позовні вимоги та аргументує, що малолітній, ОСОБА_4 , згідно корінця медичного висновку від 21.03.2023 № 73.101.8, є дитиною з інвалідністю, тому потребує постійної медичної допомоги. На цей час батько займається питаннями медичного обстеження дитини, про що свідчать електронні направлення до лікарів. Згідно характеристики Миколаївської гімназії № 18 від 14.06.2023, ОСОБА_4 навчається в закладі за інклюзивною формою навчання. Дитина має навчальні досягнення на середньому та достатньому рівнях. За характером добрий, спокійний, охоче йде на контакт. Мати дитини, приділяє належну увагу вихованню сина. Відповідно до довідки КНП «Миколаївський обласний центр психологічного здоров`я» від 07.08.2023 № 484, батько, ОСОБА_1 , не перебуває на наркологічному та психіатричному обліках. Відповідно до довідки ЗАТ «Gridin's Group LT» від 06.06.2023 № А06-02, батько працює за трудовим договором, на посаді збиральника корпусів металевих корпусів, має постійний дохід, тому здатний забезпечувати життєві потреби дитини. За місцем роботи характеризується позитивно. Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 06.09.2023, батько має право користування житлом за адресою: АДРЕСА_3 , фактично разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_4 , в належних матерільнопобутових умовах, у житлі, що належить діду дітей. В ході підготовки висновку органу опіки та піклування, з дитиною, ОСОБА_4 , було проведено бесіду. Під час розмови дитина поводила себе спокійно та впевнено при питаннях відносно батька та різко закривалася при згадці про матір. Відповідно до інформації Миколаївського міського центру соціальних служб, діти в повній мірі забезпечені речами першої необхідності: одягом, взуттям відповідно до сезону, продуктами харчування. Для дітей облаштовані спальні місця, місця для навчання, створені належні умови для гармонійного розвитку. Підстав, які б перешкоджали батькові виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дітьми фахівцями центру не виявлено.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному.

Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні.

Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі ст.ст. 19, 141, 142, 160, 161 СК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 199, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Заводського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за будь-яким постійним чи тимчасовим місцем проживанням його батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Кринички Миколаївського району Миколаївської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженки с. Гамове, Веселинівського району, Миколаївської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіП. О. Чаричанський