ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 712/11514/21
Провадження № 22-ц/821/485/23
Категорія: 301000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Гарбазей Дмитро Олександрович

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного провадження в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гарбазея Дмитра Олександровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2023 року (ухваленого під головуванням судді Пироженка С.А. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 16 лютого 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/12 частку квартири,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/12 частку квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.06.1997 року Соснівським райвиконкомом було видано Свідоцтво на право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах по ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Право власності зареєстроване ЧООБТІ за № 768 від 11.06.1997.

10.06.2013 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Березій І.І. за № 3-434 ОСОБА_1 набула у власність частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 після своєї матері, ОСОБА_5 .

17.01.2014 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. за № 1-67 ОСОБА_1 набула у власність частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 після свого діда, ОСОБА_3 .

Таким чином, після смерті матері та діда, вона стала власником 3/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

В 2016 році вона вийшла заміж і змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , власниця частки квартири.

Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою за заявою доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_9 заведена спадкова справа № 276-2001.

28.04.2001 ОСОБА_9 за № 432 була подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

В той же час, заявою від 30.03.2001 за № 2-1089 ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було заявлено право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, право на спадщину в рівних частинах отримали спадкоємці за законом, тобто ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .

Відповідно, ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 після оформлення своїх спадкових прав набули б право власності на 1/12 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 кожен.

В той же час, ОСОБА_3 , дід позивачки, за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , а єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є позивач, ОСОБА_1 . Відтак, вона набула право на неоформлену ОСОБА_3 частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 1/12 після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, 29.06.2021 державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 (спадкова справа № 344/2013, зареєстровано в реєстрі за № 1-2027).

Таким чином, вона, ОСОБА_1 , стала власником 5/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до заяви від 28.09.2006 за № 4196 та заяви від 23.09.2006 № 1638 (спадкова справа № 1638, заведена державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори) про своє право на спадщину після померлого заявили ОСОБА_4 (дружина), ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 (донька). Інших спадкоємців, які б заявили своє право на спадщину після смерті ОСОБА_3 немає.

08.09.2006 ОСОБА_4 (дружиною) отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10 на частину грошових коштів, видане державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори за р.№ 4-1874.

08.09.2006 ОСОБА_2 отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10 на частину грошових коштів, видане державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори за р.№ 4-1875.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ..

Спадкоємцем після ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є її донька, ОСОБА_2 , яка успадкувала та належним чином оформила свої спадкові права після померлої ОСОБА_3 . Інших спадкоємців, які б заявили своє право на спадщину після смерті ОСОБА_3 немає.

17.12.2009 ОСОБА_2 отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , видане державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори за р.№ 7-1026.

Таким чином, ОСОБА_2 прийняла спадщину та належним чином оформила спадкові права як після батька, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , так і після матері, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відтак, ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину і після ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на яку було заявлено ОСОБА_10 (заява від 30.03.2001 за № 2-1089), але за життя не оформленим ним належним чином. Відповідно ОСОБА_2 є фактичним власником 1/12 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, зазначає позивачка, ОСОБА_2 жодного разу не приїздила до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не вживала жодних дій щодо оформлення своїх спадкових прав на 1/12 частку у вказаній квартирі, не компенсовувала і не сплачувала коштів за житлово-комунальні послуги, тобто жодним чином не цікавилася станом майна, право на яке вона набула як після смерті батька, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , так і після матері, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В той же час, зазначає позивачка, 24.04.2015 ОСОБА_2 здійснила відчуження належної їй квартири АДРЕСА_4 шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за № 683.

При цьому, як вбачається з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14.04.2021 № 91-13470/15-21-Вих ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 виїхала за межі України 19.11.2016 і не поверталася.

Позивачка вказує, що місце проживання ОСОБА_2 за кордоном їй не відомо, так само і не відомо, в якій країні та місті остання проживає.

Таким чином, позивач позбавлена можливості належним чином володіти та розпоряджатися належними їй 5/6 частинами квартири, так як будь-які дії з майном потребують згоди усіх співвласників квартири.

А продаж 5/6 часток квартири є неможливим, так як така пропозиція не є привабливою на ринку нерухомості через відсутність у майбутніх покупців права власності на об`єкт в цілому та виникнення необхідності погоджувати всі свої дії з іншими співвласниками.

Позивач вказує, що нею вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору, а саме направлялися на останню відому адресу проживання відповідача пропозиція купівлі частки останньої, проте, такий лист повернувся не отриманим.

Відтак, вважає, що єдиним можливим способом захисту є звернення до суду з вимогою про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/12 частку квартири.

У зв`язку з цим, позивачка просить постановити рішення, яким припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на частку, яка складає 1/12 частини у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що перебуває у спільній частковій власності; визнати право власності на 1/12 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_11 , стягнути з ОСОБА_11 на користь спадкоємця ОСОБА_4 , - ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/12 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 в сумі 53 683,30 грн., яка буде внесена на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області (код отримувача 02767059, Банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача: 820172) до постановлення судом рішення по справі.

29 серпня 2022 року ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області компенсацію вартості частки у праві власності у розмірі 53 683,30 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що позивачем в ході розгляду цієї справи не доведено належними та допустимими доказами, що припинення права часткової власності відповідача на 1/12 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не завдасть істотної шкоди інтересам останньої або ж, якщо така шкода буде завдана, то вона не буде істотною.

Окрім того, позивачем не доведено суду належними доказами, що сторони не можуть спільно володіти та користуватись спільною квартирою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 02 березня 2023 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Гарбазей Д.О., вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, ухваленим при недостатньо повному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про те, що позивачем не доведено неможливість спільного володіння та користування квартирою.

Зокрема зазначає, що суд не надав належної оцінки тому факту, що відповідачка ніколи не цікавилась станом свого майна та не приймала жодної участі в його утриманні, не сплачувала та не компенсувала вартість житлово-комунальних послуг.

Крім того, стверджує, що судом жодним чином не спростовано доводи позивача щодо незначної частки у власності та неможливості її виділення в натурі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 11.06.1997 року Соснівським райвиконкомом було видано свідоцтво на право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах по : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Право власності зареєстроване ЧООБТІ за № 768 від 11.06.1997.

10.06.2013 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Березій І.І. за № 3-434 позивач набула у власність частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 після своєї матері, ОСОБА_5 .

17.01.2014 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. за № 1-67 позивач набула у власність частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 після свого діда, ОСОБА_3 .

Таким чином, після смерті матері та діда, позивач стала власником 3/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

В 2016 році позивач вийшла заміж і змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , що підтверджено копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 02 червня 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , власниця частки квартири.

Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою за заявою доньки ОСОБА_3 , ОСОБА_9 заведена спадкова справа № 276-2001.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 заповідала своєму онукові ОСОБА_12 . Останній заявою від 28.04.2001 за № 433 відмовився від спадщини на користь своєї матері ОСОБА_9 .

28.04.2001 ОСОБА_9 за № 432 була подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

В той же час заявою від 30.03.2001 за № 2-1089 ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було заявлено право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, враховуючи положення ст. 1274, 1275 ЦК України, після відмови єдиного спадкоємця - ОСОБА_12 за заповітом від прийняття спадщини та відсутністю інших спадкоємців за заповітом, право на спадщину в рівних частинах отримали спадкоємці за законом, тобто ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .

Відповідно ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 після оформлення своїх спадкових прав набули б право власності на 1/12 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 кожен.

В той же час, ОСОБА_3 , дід позивачки, за життя не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , а єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є позивач, ОСОБА_1 . Відтак, остання набула право на неоформлену ОСОБА_3 частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 1/12 після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, 29.06.2021 державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 (спадкова справа № 344/2013, зареєстровано в реєстрі за № 1-2027).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , стала власником 5/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до заяви від 28.09.2006 за № 4196 та заяви від 23.09.2006 № 1638 (спадкова справа № 1638, заведена державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори) про своє право на спадщину після померлого заявили ОСОБА_4 (дружина), ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 (донька). Інших спадкоємців, які б заявили своє право на спадщину після смерті ОСОБА_3 немає.

08.09.2006 ОСОБА_4 (дружиною) отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10 на частину грошових коштів, видане державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори за р.№ 4-1874.

08.09.2006 ОСОБА_2 отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10 на частину грошових коштів, видане державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори за р.№ 4-1875.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ..

Спадкоємцем після ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є її донька, ОСОБА_2 , яка успадкувала та належним чином оформила свої спадкові права після померлої ОСОБА_3 . Інших спадкоємців, які б заявили своє право на спадщину після смерті ОСОБА_3 немає.

17.12.2009 ОСОБА_2 отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , видане державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори за р.№ 7-1026.

Таким чином, ОСОБА_2 прийняла спадщину та належним чином оформила спадкові права як після батька, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , так і після матері, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відтак, ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину і після ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на яку було заявлено ОСОБА_10 (заява від 30.03.2001 за № 2-1089), але за життя не оформленим ним належним чином.

Відповідно, ОСОБА_2 є фактичним власником 1/12 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Гарбазея Д.О. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто, стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

З огляду на викладене при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все, спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники фізичні особи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21) зроблено висновок, що: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. […] Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи».

Звертаючись до суду з позовом про припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні, позивач вказувала на те, що відповідач у вказаній квартирі не проживала і частка відповідачки у спільному майні становить 1/12 та є незначною, через що неможливо поділити спірну квартиру, проте, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачкою того, що таке припинення не завдасть шкоди відповідачу ОСОБА_2 , або ж така шкода не буде істотною.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду, оскільки сам по собі факт належності відповідачці 1/12 частки у спільному майні, що є незначною часткою у спільному майні, не є безумовною підставою для припинення частки ОСОБА_2 у спільному майні.

Крім того, позивачем не доведено належними доказами обставини, якими вона обгрунтовувала позов щодо неможливості спільного володіння і користування майном.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Взаємний зв`язок доказів в їх сукупності вказує на їх недостатність для вирішення питання щодо встановлення обставин, які входять до предмету доказування та заявлені вимоги не підтверджують.

Апеляційний суд констатує, що непроживання відповідачки у спірній квартирі не свідчить про те, що право співвласника на частку в спільному майні може бути припинено без завдання істотної шкоди інтересам відповідачки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що позивачкою не доведено наявність передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав, які дають право на припинення права власності на частку відповідача у спільному майні шляхом компенсації вартості належної ОСОБА_2 частини квартири.

Позивачка не довела, що припинення права власності на належну відповідачці 1/12 частку в спірній квартирі не завдасть останній істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.

Доводи скаржника про те, що відповідачка не несе будь-яких витрат на утримання майна та не сплачує комунальні послуги також не є підставою для припинення її права власності на 1/12 частини у спірному майні. Питання щодо відшкодування витрат на утримання спільного майна може бути вирішено у спосіб, передбачений ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповно з`ясовані обставини справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гарбазея Дмитра Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/12 частку квартири - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 26 травня 2023 року/