Справа №464/7915/23
пр № 2/464/2015/23
У Х В А Л А

27 листопада 2023 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Горбань О.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про захист прав споживача електричної енергії, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зобов`язання відновити електропостачання квартири АДРЕСА_1 , про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 7500 грн., збитків в розмірі 5000 грн. та судових витрат на правову допомогу.

Дослідивши зазначену позовну заяву, приходжу до наступного висновку.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ЦПК України існує загальна підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (ст.27 ЦПК України), альтернативна підсудність за вибором позивача (ст.28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст.30 ЦПК України).

Дійсно, згідно із ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому, як передбачено ч.5 ст.28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Разом з тим, приписами ч.1 ст.30 ЦПК України визначено зокрема, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Положеннями ст.30 ЦПК України визначено перелік позовів для яких установлена виключна підсудність, та такий перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» (ч.1 ст.30 ЦПК України) є більш широке, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно», а тому правило вказаної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі №910/10647/18, в якій зазначено, що «за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ЦПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» статті 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Так, Верховний Суд в постанові від 10.10.2019 у справі № 61-14226св19 вказав на те, що у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності.

Відтак, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та долучених до неї матеріалів, у квартиру позивача відбулось припинення електропостачання. Позивач просить відновити електропостачання до квартири, що за адресою, АДРЕСА_2 , вважає дії відповідача щодо відключення електричної енергії протиправними.

Таким чином, спір між сторонами виник з приводу дій ПрАТ «Львівобленерго» щодо відключення електроенергії в квартирі позивача, тобто, вказані дії відбувалися за місцем знаходження нерухомого майна.

Відтак, враховуючи вище зазначене, позов про зобов`язання відповідача відновити електропостачання до квартири позивача, має пред`являтися за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в межах територіальної юрисдикції Галицького районного суду м.Львова, за правилами виключної підсудності.

Такий висновок суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

З врахуванням наведеного, приходжу до висновку, що дана цивільна справа не підсудна Сихівському районному суду м.Львова, а відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Галицького районного суду м.Львова, тобто, за місцем реєстрації юридичної особи - відповідача, а тому її слід передати за підсудністю.

Відповідно до ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. 27, 31, 32, 258, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про захист прав споживача електричної енергії- передати на розгляд до Галицького районного суду м.Львова.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Передачу справи здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги після залишення її без задоволення (ч.3 ст.31 ЦПК України). Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя О.Ю. Горбань