РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2023 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Порощука П.П.,

за участі секретаря судових засідань Маліщук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивував тим, що за судовим наказом Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 02.11.2020 року у справі 130/2161/20 з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину та до 10.04.2027 року. 01.03.2023 року Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі вказаного судового наказу відкрито виконавче провадження №71151660. Позивач вважає цей розмір аліментів доволі значним та таким, що підлягає зменшенню, так як його матеріальне становище погіршилось. Оскільки на даний час він не взмозі сплачувати аліменти в такому розмірі, оскільки крім дочки ОСОБА_4 , на його утриманні перебуває його дружина ОСОБА_5 ,яка ніде не працює, так як доглядає за новонародженою лочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дочка ОСОБА_7 хворіє, що потребує великих витрат на діагностику та її лікування. До того ж разом з ними також проживає донька дружини від першого шлюбу ОСОБА_8 також, позивач щомісячно допомагає фінансово, купує ліки та продукти харчування своїй матері,яка є інвалідом 2 групи, ОСОБА_9 , що також ускладнює його матеріальне становище , тому що іншого доходу крім заробітної плати він не має, у нього у власності не перебуває нерухоме майно, з яких він може отримувати дохд..Крім того, крім аліментів, він неодноразово переводить кошти на особистий рахунок дочки ОСОБА_4 . Крім того, з 26.02.2022 року він перебуває на військовій службі в військовій частині, що також несе за собою витрати, оскільки багато обмундирування, спорядження доводиться купувати за власний рахунок. Зазначив, що він не відмовляється від сплати аліментів на дочку ОСОБА_4 та готовий належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, однак вважає зазначену суму аліментів доволі значною та такою що підлягає зменшенню. Вважає, що зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до мінімального прожиткового мінімуму, а сааме 2833 грн. на утримання дочки ОСОБА_4 є достатнім та обгрунтованим, враховуючи спільний обов`язок утримувати неповнолітніх дітей та буде враховувати інтереси іншої його дитини та дружини.

Ухвалою суду від 30.08.2023 року зазначена позовна заява залишена без руху, та надано позивачу строк тривалістю п`ять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків.

Ухвалою від 08.09.2023 судом відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 18.10.2023 року.

13.09.2023 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

29.09.2023 року позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

11.10.2023 року до суду надійшли відзив відповідача ОСОБА_2 та клопотання про зупинення провадження в справі, у зв`язку з перебуванням позивача ОСОБА_1 на військовій службі в військовій частині.

Ухвалою суду від 18.10.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про приєднання доказів до матеріалів справи та повернути їх позивачу, також відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.

24.10.2023 року до суду надійшов відповідь на відзив на позовну заяву та клопотання позивача ОСОБА_1 про долучення документів до матеріалів справи, а саме копію виписного епікризу №760 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного ) хворого ОСОБА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, попередньо 29.09.2023 року надав заяву про проведення судових засідань в справі в його відсутність.

В судове засідання представник відповідача адвокат Височанська А.В. та позивач ОСОБА_2 не з`явилися, попередньо наддали заяви про розгляд справи в їх відсутність, просили відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 народилася дочка ОСОБА_3 (а.с.16). За судовим наказом Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 02.11.2020 року у справі 130/2161/20 з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15) та відкрито виконавче провадження (а.с.10-11).

26.05.2022 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_10 , яка після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_11 » (а.с.65) Від шлюбу мають дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10). Мати позивача ОСОБА_12 (раніше ОСОБА_13 , ОСОБА_14 є отримувачем пенсії по інвалідності 2 грн. загального захворювання (а.с.19), позивач добровільно переводить кошти на її ім`я (а.с.20-28), та на особовий рахунок дочки ОСОБА_3 (а.с.29-45).

Згідно приписів ч. ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст.51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч.1ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У ч.1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Також судом звертається увага, що під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 обґрунтував його тим, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він 26.05.2022 року він уклав шлюб із ОСОБА_15 та в них ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дочка ОСОБА_16 , яка хворіє. Крім того зазначив, що в нього також погіршився матеріальний стан, оскільки він допомагає своїй матері, також в його родини проживає ще одна дитина - дочка дружини від першого шлюбу, він перебуває на військовій службі, що несе за собою витрати, оскільки багато обмундирування, спорядження доводиться купувати за власний рахунок, крім того вказав, що він особисто додатково перераховує кошти на власний рахунок дочки ОСОБА_4 .

Слід зазначити, що зміна сімейного стану позивача без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Суд не приймає твердження позивача, що його матеріальний стан погіршився з зазначених ним підстав, серед інших - проживання в його родини дочки від першого шлюбу дружини ОСОБА_5 , оскільки суд вважає, що утримувати та допомагати цій дитині є правом позивача, а не обов`язком встановленим чинним законодавством. Крім того, позивачем підтверджено лише періодичність, а не постійність надання матеріальної допомоги його матері ОСОБА_9 , яка в свою чергу отримує постійні пенсійні виплати, Також суд не приймає твердження позивача, що у зв`язку з перебуванням на військовій службі він несе додаткові витрати на обмундирування, спорядження, що також погіршує його матеріальний стан, оскільки за проходження зазначеної служби він отримує заробітну плату та відповідно дохід. Щодо твердження позивача ОСОБА_1 про надання дочці ОСОБА_3 на її особистий рахунок додаткових коштів, суд зазначає, що зазначені дії позивача є його правом та залежать від його власного волевиявлення та бажання, та не мають ніякого відношення до обов`язку сплати аліментів на користь відповідача на утримання дочки, визначеного за судовим наказом.

Крім того суд не приймає до розгляду клопотання позивача ОСОБА_1 про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копію виписного епікризу №760 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , оскільки вони подані з порушенням строків їх подачі передбачених с.83 ЦПК України.

Суд зауважує, що оскільки судовим наказом від 02.11.2020 року вже визначено спосіб стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, то змінити цей спосіб можливо лише за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, в даному випадку ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.

З матеріалів справи вбачається, що сукупний розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на утримання дочки у примусовому порядку, не перевищує розмір відрахувань, встановлених ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, враховуючи те, що належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судових рішень про стягнення аліментів суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано взагалі. Також суд враховує, що визначені судовими рішеннями розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства.

При цьому суд вважає, що зменшення розміру аліментів не відповідає інтересам дитини, ставить її у несприятливі умови в частині матеріального забезпечення, погіршуючи положення самої дитини. За таких обставин, фактичне втручання держави у спосіб зменшення сплачуваних на дитину аліментів в судовому порядку не є необхідним ні в інтересах самої дитини, ні в інтересах дотримання розумного балансу між виплатами.

Таким чином, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

На підставі викладеного, згідно ст.ст.180-182 СК України, Конвенції ООН «Про права дитини», ЗУ «Про охоронну дитинства», ЗУ «Про виконавче провадження» керуючись ст.ст.12,13,81,82,141,263-265,273,354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Порощук П.П.