Справа № 513/1202/22
Провадження № 2/513/70/23
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2023 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Бучацької А.І., за участю: секретарів судових засідань Златіної О.І., Гінкул Т.І., позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Манової І.М., малолітньої дитини ОСОБА_2 , представника органу опіки та піклування та служби у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Яковець К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Манової Інни Миколаївни до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, служба у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів,
в грудні 2022 року адвокат Манова І.М. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 , в якому просить:
визначити місце проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою його проживання: АДРЕСА_1 ;
припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються за рішенням Саратського районного суду Одеської області № 513/819/15.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивач та відповідачка перебували у фактичних шлюбних відносинах. У період спільного проживання у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення спільного проживання діти залишилися проживати з матір`ю.
14 червня 2016 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_5 .. ІНФОРМАЦІЯ_4 в них народився син ОСОБА_6 . Позивач є постійним мешканцем с. Зоря Білгород-Дністровського району Одеської області, за час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони, працює. Дружина позивача зарекомендувала себе з позитивної сторони, добра господиня та мати, працює, отримує стабільний дохід.
Донька позивача ОСОБА_7 , 2013 року народження, з серпня 2022 року проживає в сім`ї батька за власним бажанням, оскільки надалі проживати з матір`ю не бажала. ОСОБА_8 гарно ладить з іншими дітьми в сім`ї, знайшла спільну мову з батьковою дружиною. Відповідачка ОСОБА_3 співмешкає з ОСОБА_9 , який чинить домашнє насильство відносно неї та її малолітніх дітей.
На даний час до складу сім`ї позивача входять: дружина ОСОБА_10 ; син дружини ОСОБА_11 , 2009 року народження; донька позивача ОСОБА_7 , 2013 року народження; син ОСОБА_12 , 2016 року народження. Проживає сім`я в квартирі, яка знаходиться в належному стані, побутові та санітарні умови задовільні. В квартирі є всі умови для проживання: санвулол, кухня, окремі спальні кімнати для дітей. Є присадибна ділянка, на якій сім`я вирощує овочі для власних потреб. В сім`ї склалися добрі, чуйні відносини, дорослі поважають один одного, діти поважно ставляться до дорослих, в сім`ї панує гармонія.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, з врахуванням інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою його проживання: АДРЕСА_1 .
Представник позивача зазначає, що визначення місця проживання дитини не тільки істотно впливає на розвиток дитини, а й визначатиме поведінку дорослої людини в майбутньому, тому проживати в повній сім`ї батька, в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості цілком відповідає найкращім інтересам дитини ОСОБА_7 .
Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 25.12.2015 р. з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Правовою підставою для стягнення аліментів на утримання дитини із одного із батьків є проживання дитини разом з іншим із батьків.

Малолітня дитина ОСОБА_7 проживає разом із платником аліментів з 12 серпня 2022 року. Оскільки відпала правова підстава для стягнення аліментів на утримання дитини із позивача на користь відповідачки, то представник позивача вважає, що зобов`язання зі сплати аліментів на утримання дитини підлягає припиненню, що передбачено ч.4 ст. 273 ЦПК України.

Ухвалою Саратського районного суду від 28 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в загальному позовному провадженні (а.с.39).

Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с.63).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_13 у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.

Малолітня дитина ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що в серпні 2022 року, коли в школі були канікули, її мама ОСОБА_3 сказала, що немає грошей, щоб одягнути її з сестрою до школи та наказала їй зібрати речі та їхати з міста Татарбунари в село Зоря Білгород-Дністровського району до тата. Вона зібрала свої речі та бабуся на таксі відвезла її в с.Зоря Білгород-Дністровського району за місцем проживання батька. З того часу вона проживає у родині батька, який добре до неї відноситься, піклується про неї, створив належні побутові умови, утримує її. Вона бажає і надалі жити в родині батька. Мати телефонувала їй один раз і сказала, що бажає її забрати до себе, але їй добре у тата. З дружиною батька та молодшим братом у неї добрі відносини, а з старшим хлопчиком не такі добрі, але він її не ображає. З мамою їй не подобалось проживати, тому що перший мамин чоловік її ображав, а другий чоловік підвищував голос та погрожував, що буде бити, а мама випивала.

Представник органу опіки та піклування та служби у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Яковець К.С. не заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що вона спілкувалась з ОСОБА_3 , яка висловила бажання, щоб ОСОБА_8 проживала з нею. Для цього ОСОБА_3 було надано час для підготовки відповідних документів та подання їх до органу опіки та піклування. До служби у справах дітей зверталась ОСОБА_14 (мати відповідачки), яка не добре висловлювалась щодо своєї дочки. На засіданні комісії 17.10.2022 року відповідачка сказала, що не згодна, щоб ОСОБА_8 проживала з позивачем, але для повернення дитини нічого не зробила. Під час бесіди з психологом дитина ОСОБА_7 висловила бажання проживати з батьком. Відповідачка участі у вихованні ОСОБА_15 з серпня 2022 року не приймає, матеріально не забезпечує, не піклується про неї. Дитина проживає в родині батька, який створив необхідні умови для її проживання та виховання. Вважає, що це відповідає інтересам дитини.

Відповідачці ОСОБА_3 судові виклики надсилались за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та за адресою фактичного місця проживання. Однак, повернулись з відмітками що адресат відсутній за вказаними адресами (а.с. 75-80; а.с.89-90, а.с. 127-129).

За положеннями ст.280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Манової І.М., думку малолітньої дитини ОСОБА_2 , представника органу опіки та піклування та служби у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Яковець К.С., дослідивши та оцінивши докази, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 20 жовтня 2016 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 13 серпня 2015 року у справі 513/819/15-ц з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 1200 гривень щомісячно, починаючи з 09.07.2015 року до повноліття найстаршої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , після чого по 600 гривень щомісячно на утримання доньки ОСОБА_15 , до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.13-14).

Згідно з довідкою Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 13.09.2022 року за № 361, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком з 12.08.2022 року (а.с.19).

Позивач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . До складу його сім`ї входять: дружина ОСОБА_10 , 1990 року народження, ОСОБА_11 , 2009 року народження, донька ОСОБА_2 , 2013 року народження, син ОСОБА_12 , 2016 року народження. Зазначене підтверджується довідками Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 14.09.2022 року за № 566, 567 (а.с. 22, 23), а також копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 та копією свідоцтва серії НОМЕР_3 про народження дитини ОСОБА_12 (а.с. 15-16).

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 14.09.2022 року, складеного комісією у складі старости с. Зоря ОСОБА_16 та діловода ОСОБА_17 в присутності ОСОБА_1 встановлено, що квартира, розташована в будинку АДРЕСА_2 , знаходиться в належному стані, побутові умови та санітарний стан житла задовільні. В квартирі є всі умови для проживання : санвузол, кухня, окремі спальні кімнати для дітей (а.с.24).

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), яке видане 25 серпня 1996 року Саратською комісією по приватизації державного житлового фонду, квартира АДРЕСА_3 площею 74,6 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_1 (а.с.99-100).

Згідно характеристики ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , складеної Саратською селищною радою 14.09.2022 року за № 564, він зарекомендував себе з позитивної сторони, працює, приймає участь у розвитку та життєдіяльності села. Конфліктних ситуацій не створює, скарг не надходило (а.с. 20).

Згідно медичних довідок, позивач ОСОБА_1 на обліку психіатра та нарколога не перебуває (а.с.110).

З протоколу бесіди з дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відбулася 06.10.2022 року в приміщенні каб. № 39 Саратської селищної ради, встановлено, що дитина навчається в Зорянському НВК-ліцей, де має друзів, навчання подобається. З матір`ю дитина бачилась три тижня тому, з сестрою ОСОБА_21 теж. Має окрему кімнату, «маленький домік», тут їй дуже подобається. Мама та сестра ОСОБА_22 інколи ображали її, «У мами було погано». В результаті бесіди встановлено, що дівчинка бажає жити з батьком (а.с.108-109).

Характеристика учениці 4-А класу Татарбунарського ліцею ім. В.З. Тура ОСОБА_2 , 2013 року народження, підтверджує, що дитина навчається в закладі з 1 класу. З 1 по 3 клас дитина проживала з матір`ю та старшою сестрою в м. Татарбунари часто змінюючи адресу. Мати не приділяла належної уваги вихованню дитини, рідко підтримувала зв`язок зі школою та класним керівником. Батьківські збори не відвідувала. З початку 2022/2023 навчального року дівчинка проживає з батьком в с. Зоря, звідки постійно виходить на зв`язок під час дистанційного навчання, домашні завдання виконує, цікавиться справами однокласників, з якими у неї склалися прекрасні стосунки (а.с.111-112).

З відповіді Відділення поліції № 2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 06.10.2022 р. за № 632/5727, встановлено, що ОСОБА_3 , мешканка АДРЕСА_4 до адміністративної і кримінальної відповідальності не притягувалась. З 2017 року ОСОБА_3 8 разів зверталась до поліції за фактом вчинення її співмешканцем ОСОБА_9 відносно неї та її неповнолітньої доньки психологічного і фізичного домашнього насильства. Двічі про факт вчинення відносно ОСОБА_3 та її неповнолітньої доньки психологічного і фізичного домашнього насильства громадяниом ОСОБА_9 повідомляли сусіди, які проживають поруч та ставали свідками правопорушень ( а.с.26).

З акту обстеження умов проживання від 05 жовтня 2022 року за адресою: АДРЕСА_4 , встановлено, що за цією адресою зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Житло складається з 2 кімнат, ванної кімнати, веранди. Житло орендоване. Санітарно-гігієнічний стан помешкання відповідає вимогам. В наявності електропостачання, водогін, газ скраплений. Кімнати затишні, є необхідні меблі, побутова техніка, родина забезпечена продуктами харчування. У дівчат є окрема кімната. Забезпечені ліжком, письмовим столом, канцелярським приладдям, є місце для власних речей. Рекомендовано відвідати дитину за місцем її фактичного перебування, налагодити контакт з метою повернення дитини до матері ( а.с. 106-107).

Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Саратської селищної ради від 18 жовтня 2022 року № 440, з урахуванням інтересів дитини виконавчий комітет Саратської селищної ради як орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_2 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27, 28-29).

Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За положеннями частини 3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Визначальним у вирішенні даної позовної вимоги є принцип Міжнародної декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю ООН "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю".

Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, суд встановив, що позивач спроможний надати дитині належний рівень виховання та утримання, постійно піклується про її розвиток, з серпня 2022 року дитина проживає з батьком, відповідачка не приділяє належної уваги щодо виховання та догляду за дочкою ОСОБА_23 , фактично самоусунулась від виховання дитини, тому суд приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком відповідає найкращим інтересам дитини, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо припинення стягнення аліментів з позивача,суд виходить з наступного:

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу вищевказаних положень вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані ним аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом встановлено, що з 12 серпня 2022 року дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживає з матір`ю ОСОБА_3 , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дітей, а проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим припинення стягнення аліментів на користь відповідачки буде сприяти забезпеченню найкращих інтересів дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 проживає з батьком ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються за рішенням Саратського районного суду Одеської області по справі № 513/819/15-ц від 25 грудня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 18, 19, 141, 142, 160, 161, 171, 188 СК України, ст.ст. 2-13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Манової Інни Миколаївни до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, служба у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів, задовольнити повністю.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою його проживання: АДРЕСА_1 .

Припинити з 12 серпня 2022 року стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються за рішенням Саратського районного суду Одеської області по справі № 513/819/15-ц від 25 грудня 2015 року.

Заочне рішення може бути переглянуто Саратським районним судом за заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після отримання копії рішення, а відповідачем - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 29 травня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , вданий 14 червня 2016 року Саратським РС ГУДМС України в Одеській області 14 червня 2016 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Представник позивача: адвокат Манова Інна Миколаївна, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю ОД № 003515, видане 21.11.2018 року Радою адвокатів Одеської області, 68200, смт. Сарата, вул. Чкалова, 15, Білгород-Дністровського району Одеської області.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Саратським РВ ГУМВС України в Одеській області 09 квітня 2012 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Треті особи: Саратська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області, 68200, смт. Сарата, вул. Крістіана Вернера, буд. 84, Білгород-Дністровського району Одеської області, .

Третя особа: Служба у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, 68200, смт. Сарата, вул. Крістіана Вернера, буд. 84, Білгород-Дністровського району Одеської області, .

Представник органу опіки та піклування та служби у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області: Яковець Катерина Сергіївна, ІНФОРМАЦІЯ_12 , паспорт НОМЕР_7 , виданий Портофранківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУ України в Одеській області 03 червня 2009 року.

Суддя А. І. Бучацька