Справа № 297/3871/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Іванчової І.С., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Надії Михайлівни про визнання протиправним, скасування рішення і запису про реєстрацію права власності та витребування майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в інтересах якого діє адвокат Печунка В.О., звернулася до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк», яке розташоване в м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Н.М., яка здійснює свою діяльність за адресою м. Ужгород, проспект Свободи, 37 офіс 24, Закарпатської області, про визнання протиправним та скасування рішення і запису приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:32972863 від 16.12.2016 року за АТ КБ «ПриватБанк», права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та витребування від незаконного заволодіння майном АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що на початку листопада 2022 року позивачка ОСОБА_1 мала намір зареєструвати у своєму будинку, який належить їй на праві приватної власності, за адресою АДРЕСА_1 , свого родича, однак їй в цьому було відмовлено через те, що вона вже не є власником вищезазначеного будинку. Дізнавшись про даний факт, позивач ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора, у якого отримала Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Ознайомившись із зазначеною Інформацією стало відомо, що 12.12.2016 року відповідач приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Н.М. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32972863 від 16.12.2016 року та зареєструвала право власності на будинок за відповідачем АТ КБ «ПриватБанк». Підставою для державної реєстрації зазначено: Договір іпотеки, серія та номер: 472, виданий 03.04.2008 року, видавник: приватний нотаріус Берегівського РНО Мацола І.В.; повідомлення, серія та номер: б.н, виданий 01.12.2016, видавник: ПАТ КБ ПриватБанк; повідомлення, серія та номер: б.н, виданий 15.02.2016, видавник ПАТ КБ ПриватБанк.

Позивач вважає, що банк протиправно, в порушення норм закону та іпотечного договору, набув у власність будинок - предмет іпотеки, чим самим порушив право власності позивача, а відтак рішення про реєстрацію підлягає скасуванню, а право власності позивачки ОСОБА_1 повинно бути поновлене з наступних підстав: 1) відчуження майна відбулося без згоди позивача, тобто повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк» про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб, позивач ОСОБА_1 не отримувала; 2) звернення стягнення на майно здійснилося у позасудовий спосіб, який не було передбачено ні кредитним, ні іпотечним договорами; 3) на момент набуття права власності на предмет іпотеки, оцінка майна відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не була проведена; 4) реєстрація права власності здійснювалась всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки дане житло було єдиним місцем проживання позивача.

Ухвалою суду Берегівського районного суду від 30.12.2022 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження (а.с. 37-38).

Ухвалою суду від 30.12.2022 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Печунка В.О., витребувано від приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Надії Михайлівни належно завірені копії всіх документів, які були підставою для вчинення державної реєстрації права власності 12.12.2016 року на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 за АТ КБ «ПриватБанк»; витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» належним чином завірену копію іпотечного договору, серія та номер 472 від 03.04.2008 року, засвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мацола І.В. укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 , та копію кредитного договору, укладеного між цими ж сторонами(а.с. 39-40).

25.01.2023 року на виконання ухвали суду про витребування доказів представником АТ КБ «ПриватБанк» надано суду копію іпотечного договору, серія та номер 472/473 від 03.04.2008 року, засвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мацола І.В., укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 , та копію кредитного договору від 03.04.2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 (а.с. 68-69,73-86).

26.01.2023 року через систему електронний суд адвокатом Гриниха Т.Ю. був поданий відзив на позовну заяву, згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає у повному обсязі, оскільки вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відзив обґрунтовується тим, що відповідно до укладеного договору MMKAWGA00000162 від 03.04.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 17 290,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.04.2023 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 03.04.2008 року уклали договір іпотеки № б/н, згідно якого позивачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-3468 від 29.09.2005 року. Обумовлена сторонами договору ціна предмету іпотеки дорівнює 127 260 грн.. Підписанням договору іпотеки від 03.04.2008 року сторонами погоджено умови договору іпотеки, які містить розділ із застереженням «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку», де пункт 29 передбачає що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Отже, позивач безпідставно посилається на те, що АТ КБ ПриватБанком та приватним нотаріусом Стойка Н.М. порушено ст. 35, 37 ЗУ «Про іпотеку», а саме не було надіслано іпотекодавцю вимоги в порушення 30-ти денного строку на усунення порушення. ОскількиАТ КБ «ПриватБанк» неодноразово надсилав ОСОБА_1 письмові вимоги про наявність заборгованості за кредитним договором та повідомляв, що у випадку невиконання умов договору протягом 30-ти днів з моменту отримання даної письмової вимоги, банк змушений буде скористатись правом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Вищевказані документи було надано приватному нотаріусу Стойка Н.М. для здійснення реєстрації переходу права власності на предмет іпотеки.

Також відповідачем зазначено,що спосіб захисту порушених прав, свобод та законних інтересів обраний позивачам не є належним та не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».Зокрема, позовною вимогою позивача є скасування рішення та записуприватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Н.М. про державну реєстрацію права та обтяжень, яким за АТ КБ Приват Банк зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок по АДРЕСА_1 .Однак згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції, та у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнаннянедійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц).

Також відповідач зазначив, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає до застосування, з огляду на те, що 07 червня 2014 року набрав чинності вказаний Закон, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно: загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Тягар доведення вищезгаданих обставин що предмет іпотеки використовувався позивачкою як місце постійного проживання та у власності не знаходилося інше нерухоме житлове майно, лежить на позивачці ОСОБА_1 ..

Також відповідачем у відзиві вказано, що позивачем пропущено строк позовної давності. Дата державної реєстрації права власності за АТ КБ ПриватБанк на предмет іпотеки 16 грудня 2016 року, позивач звернулась до суду в грудні 2022 року, тобто із пропуском строку позовної давності, який сплив 16.12.2019 року Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить застосувати суд по спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 87-96).

Ухвалою суду від 26.01.2023 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Печунка В.О. витребувано від Закарпатського обласного державного нотаріального архівуналежно завірені копії всіх документів, які були підставою для вчинення державної реєстрації права власності 12.12.2016 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Н.М. на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 за АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 104-105).

21.02.2023 року на ухвалу суду від 26.01.2023 року від Закарпатського обласного державного нотаріального архіву отримано повідомлення про те, що реєстраційні справи приватних та державних нотаріусів, які містять документи, на підставі яких приймаються рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно у справах нотаріального архіву не зберігаються (а.с. 128).

02.02.2023 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Печунка В.О. поступила відповідь на відзив, згідно якої рішення нотаріуса від 16.12.2016 вважає необґрунтованим, оскільки, ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Оцінка майна взагалі не була проведена, що у свою чергу унеможливлювало звернення стягнення у позасудовому порядку. Велика Палата Верховного суду у постанові від 20 березня 2019 року по справі №306/2053/16 зробила висновок, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна.Тому, оскільки відсутня інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, така ціна набуття права власності на предмет іпотеки не погоджувалась з позивачем на момент вчинення державними реєстратором запису про право власності за відповідачем, то це є підставою визнання неправомірною та скасування реєстрації право власності.

Підпунктом 2 п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.15 №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.16 №553), передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Однак, у порушення встановлених законодавством вимог, позивач ОСОБА_2 не отримувала від Банку жодного повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Посилання відповідача, про те, що Банком надсилались на адресу позивача вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, не слід брати до уваги, оскільки не додано жодних доказів про отримання даної вимоги з відміткою про вручення адресату ОСОБА_1 ..

Що стосується звернення стягнення на нерухоме майно під час дії мораторію, то представник позивача зазначив, що 10.04.2019 року Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові у справі № 726/1538/16-ц прийшла до висновку, щореалізувати статтю 37, 38, Закону України «Про іпотеку» на момент чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можна. Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Щодо застосування позовної давності, представник зазначив, що позивач ОСОБА_1 взагалі не була повідомлена про те, що банк скористався позасудовим врегулюванням спору, а саме зареєстрував за собою право власності на єдине і належне майно позивача. У свою чергу, позивач на початку листопада місяця 2022 року мала намір зареєструвати у своєму будинку, свого родича, однак їй було в цьому відмовлено через те, що вона не є власником будинку і саме тільки тоді позивач ОСОБА_1 дізналася про порушене своє право на нерухоме майно. Таким чином, вважає, що строк позовної давності слід рахувати з моменту коли особа довідалася про порушення свого права, у даній справі це листопад 2022 року,а отже строк звернення до суду позивачем ОСОБА_1 не пропущений.

Що стосується обрання позивачем неналежного способу захисту, представник вказав, що законодавство визначає певний перелік можливих способів захисту порушеного права, у тому числі у спосіб, визначений договором (стаття 16 Цивільного кодексу). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу, зауважила, що: «Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав». Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (а.с. 119-123).

Ухвалою суду від 22.02.2023 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Печунка В.О. витребувано від Берегівської районної військової адміністрації (Берегівської районної державної адміністрації) належно завірені копії всіх документів, які були підставою для вчинення державної реєстрації права власності 12.12.2016 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Н.М. на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 за АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 135-137).

16.03.2023 року на ухвалу суду від 22.02.2023 року від Берегівської районної військової адміністрації (Берегівської районної державної адміністрації) отримано завірені копії всіх документів, які були підставою для вчинення державної реєстрації права власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 за АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 140-155).

Крім того, ухвалою суду від 22.02.2023 року застосовано до відповідача - приватного нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Н.М. захід процесуального примусу - штраф за невиконання учасником справи його обов`язків, та стягнуто з приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Надії Михайлівни, яка здійснює свою діяльність за адресою м. Ужгород, проспект Свободи, 37 офіс 24, Закарпатської області в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 1 (одного) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень (а.с. 131-134).

Представника позивачки за ордером адвоката Печунка В.О. в судовому засіданні позовні вимоги та свою позицію, викладену у відповіді на відзив, підтримав.

Представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» за дорученням адвоката Гриниха Т.Ю. позов заперечила на підставах, викладених у відзиві.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Н.М. в судове засідання не з`явились. Від відповідача приватного нотаріуса Стойка Н.М. відзиву не поступило.

Заслухавши пояснення представників та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі.

Так, 03.04.2008 року між ЗАТ "КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKAWGA00000162, за умовами якого банк надав позивачу кредит у розмірі 20476,75 доларів США, з яких 17290 доларів США на споживчі цілі, інше на сплату страхових платежів на строк до 03.04.2023 року, а останній зобов`язався щомісяця згідно з графіком погашення кредиту сплачувати на рахунок банку відповідні кошти. На забезпечення виконання кредитного договору того самого дня між сторонами було укладено договір іпотеки квартири №MKAWGA00000162 від 03.04.2008 року, предметом якого була нерухоме майно, а саме будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 73-78, 79-86).

Згідно пунктами 24 і 29 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором банку може бути здійснено у позасудовому порядку,у тому числі, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленим ст.37 Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 12.12.2016 року приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Стойка Н.М. зареєструвала право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , за ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 31-34). Підставою для державної реєстрації права власності за банком вказано договір іпотеки від 03.04.2008, повідомлення б.н., видане ПАТ КБ «Приватбанк» 01.12.2016, та повідомлення б.н, видане ПАТ КБ «Приватбанк» 15.02.2016 (а.с. 31).

Із витребуваних від Берегівської районної військової адміністрації (Берегівської районної державної адміністрації) належно завірених копій всіх документів, які були підставою для вчинення державної реєстрації права власності 12.12.2016 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу вбачається, що одне повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» б/н від 15.02.2016 це є вимога про усунення порушення основного зобов`язання в 30-денний строк, адресоване боржниці ОСОБА_1 , оскільки вона не виконувала належним чином свої зобов`язання за договором кредиту, та про можливість звернути стягнення на предмет іпотеки в один зі способів, передбачених договором іпотеки (а.с. 154). А інше повідомлення б/н, видане ПАТ КБ «Приватбанк» від 01.12.2016 це лист банку боржниці ОСОБА_1 про рішення звернути стягнення на житловий будинок шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки (а.с. 155).

Відповідно до статті 1 Закону«Про іпотеку» N 898-IVіпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 Закону N 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону N 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року N 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" (далі - Закон N 800-VI) норми статті 37 Закону N 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону N 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимоги потекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом N 800-VI змін до статті 36 Закону N 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року N 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У цьому випадку умовами іпотечного договору від 03 квітня 2008 року, зокрема підпунктом 18.8.1 пункту 18.8 договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель має право, доки він залишається власником заставної, з метою задоволення своїх вимог і в порядку, передбаченому пунктом 22 цього договору, звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані (а.с. 81).

Згідно з пунктом 24 договору іпотеки, який кореспондується зі статтею 35 Закону N 898-IV, у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачці ОСОБА_1 було адресована вимога ПАТ КБ «Приватбанк» б/н від 15.02.2016 про усунення порушення основного зобов`язання в 30-денний строк, оскільки вона не виконувала належним чином свої зобов`язання за договором кредиту, та можливість звернути стягнення на предмет іпотеки в один зі способів, передбачених договором іпотеки (а.с. 154). Представник позивача ствердив, що такого повідомлення позивачка не отримувала, а представник відповідача доказів відправки або вручення їй суду не надав.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон N 1304-VII«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону N 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів" (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону N 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону N 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону N 898-IV).

Отже, Закон N 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону N 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон N 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна судом встановлено, що в 2005 році шляхом виділення 1/2 частини в самостійний об`єкт та надання нової адреси із житлового будинку садибного типу за адресом АДРЕСА_1 був сформований ще один об`єкт нерухомості - житловий будинок за адресом АДРЕСА_1 . Об`єкт нерухомості АДРЕСА_1 належав гр. ОСОБА_3 , а інший будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 48,2 кв.м, житловою 20 кв.м, належав позивачці ОСОБА_1 до 12.12.2016 року до набуття права власності на нього відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 177-180, 181-182).

З вказану обставиною погодились і представники сторін, які брали участь в судовому засіданні.

При цьому, в ході судового засідання та дослідження витребуваних доказів, у пункті 8.3 кредитного договору №MKAWGA00000162 та в забороні договору іпотеки квартири №MKAWGA00000162 від 03.04.2008 року, складеного приватним нотаріусом Мацола І.В., були виявлені помилки в адресі іпотечного майна, а саме у номеру будинку: замість правильного АДРЕСА_1 , зазначено АДРЕСА_1 (а.с. 78, 86). З цим також погодились представники сторін в судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Згідно копії паспорта позивачка ОСОБА_1 з 04.04.1984 року зареєстрована на адресою АДРЕСА_1 (а.с. 12). У позовної заяві та інших заявах вказує свою за адресу АДРЕСА_1 .

Представник ОСОБА_4 ствердив, що позивачка дійсно тривалий час зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , та в 2005 році не змінила свою реєстрацію на АДРЕСА_1 , коли набула право власності на виділений будинок та стала там проживати. Нерухомий об`єкт - АДРЕСА_1 , належить сторонній для позивачки особі, та вона іншого будинку для проживання, окрім як будинку в АДРЕСА_1 , немає.

Та обставина, що ніякого нерухомого майна за позивачкою не зареєстровано підтверджується Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 25).

З цього суд приходить до висновку, що в грудні 2016 року нерухоме житлове майно АДРЕСА_1 , використовувалося як місце постійного проживання позичальника позивачки ОСОБА_1 , яке перебувала в іпотеці, при цьому, у позичальника у власності не знаходилося іншого нерухомого житлового майна.

Відповідачем АТ КВ «ПриватБанк» вищевказаний факт не спростовано.

З огляду на викладене, суд вважає, що житловий будинок загальною площею 48,2 кв.м, житловою 20 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , який використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнутий на підставі дії Закону N 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ "КБ "Приватбанк" як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 03 квітня 2008 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ "КБ "Приватбанк".

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 р. у справі N 644/3116/18, згідно якого Велика Палата Верховного Суду підтримала власний правовий висновок щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, визначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, і підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Отже, аргументи представника позивача ОСОБА_4 про те, що повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк» про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб, позивач ОСОБА_1 не отримувала та, що реєстрація права власності здійснювалась всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки дане житло було єдиним місцем проживання позивача, знайшли свого підтвердження,були доведені.

Крім того, судом встановлено, в порушення пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року N 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, не було подано документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем ОСОБА_1 письмової вимоги іпотекодержателя АТ КВ «ПриватБанк», оскільки даного документа не було у витребуваних судом доказах, які були підставою для вчинення державної реєстрації права власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , за АТ КБ «ПриватБанк».

Щодо посилання відповідача АТ КБ ПриватБанк, що позивачем пропущено строк позовної давності та необхідності застосувати до спірних правовідносин строку позовної давності та згідно чого відмовити у позові,суд приходить до наступного.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, твердження позивачки про те, що на початку листопада місяця 2022 року вона мала намір зареєструвати у своєму будинку свого родича, однак їй було в цьому відмовлено через те, що вона не є власником будинку і саме тільки тоді вона дізналася про порушене своє право на нерухоме майно нічим не спростовано.

Таким чином, суд вважає, що строк позовної давності,дійсно, слід рахувати з моменту коли особа довідалася про порушення свого права, тобто у даній справі це листопад 2022 року, а отже строк звернення до суду позивачкою ОСОБА_1 не пропущений.

Щодо першої вимоги позову ОСОБА_1 про визнання протиправним, скасування рішення і запису про реєстрацію права власностіприватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:32972863 від 16.12.2016 року за АТ КБ «ПриватБанк», права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити виходячи з наступного.

З 16.01.2020 такий спосіб захисту як скасування запису про проведену державну реєстрацію права вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною в Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки статтю цього 26 Закону відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" викладено в новій редакції, згідно з якою виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідну правову позицію викладено у постановах КГС ВС:від 03.09.2020 у справі N 914/1201/19, від 20.08.2020 у справі N 916/2464/19,від 14.07.2020 у справі N 910/8387/19,від 23.06.2020 у справі N 906/516/19,від 23.06.2020 у справі N 905/633/19,від 23.06.2020 у справі N 922/2589/19.

Рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому Реєстрі за відповідачем.

Отже, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

Відповідну правову позицію викладено у постановах ВП ВС:від 29.05.2019 у справі N 367/2022/15-ц (14-376цс18), від 14.11.2018 у справі N 183/1617/16,від 07.11.2018 у справі N 488/5027/14-ц, від 07.11.2018 у справі N 488/6211/14-ц.

Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності слід відмовити. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до виникнення прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Постанова Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц,

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлена позовна ОСОБА_6 до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Н.М. про визнання протиправним, скасування рішення і запису про реєстрацію права власності, не є належним способом захисту прав ОСОБА_1 , як позивача, оскільки таким належним способом захисту права відповідає інша вимога - витребування з незаконного володіння АТ КБ «ПриватБанк» нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 ,на користь ОСОБА_1 ..

Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, підпунктом 1 пункту 1Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII,ст.ст. 1, 33-37 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV,

р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в інтересах якого діє адвокат Печунка В.О., до АТ КБ «ПриватБанк», яке розташоване в м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Надії Михайлівни, яка здійснює свою діяльність за адресою м. Ужгород, проспект Свободи, 37 офіс 24, Закарпатської області, про визнання протиправним та скасування рішення і запису приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:32972863 від 16.12.2016 року за АТ КБ «ПриватБанк», права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та витребування від незаконного заволодіння майном АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 задовольнити частково.

Витребуватиз незаконного володіння АТ КБ «ПриватБанк» нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 ,на користь ОСОБА_1 .

В задоволені позовної вимогипро визнання протиправним та скасування рішення і запису приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:32972863 від 16.12.2016 року за АТ КБ «ПриватБанк», права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» та зприватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Стойка Надії Михайлівни на користь ОСОБА_1 судовий збір по 496 (чотириста дев`яноста шість) гривень 20 копійок з кожного.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Берегівський районний суд до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лайош ГАЛ