ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3646/23 Справа № 243/3354/22 Суддя у 1-й інстанції - Старовецький В.І. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 243/3354/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2023 року, яке ухвалено суддею Старовецьким В.І. у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції по за межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 - к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області,відомостей щодо дати складення повного тексту судового рішення матеріали справи не містять,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 року з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Вказує на те, що у зв`язку із початком військових дій запроваджених на території України він не має постійного місця роботи та залишається непрацевлаштованим. Крім цього, на теперішній час він проживає із цивільною дружиною ОСОБА_4 та вони мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на норми ст. 180 Сімейного кодексу України, позивач просив суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів стягуваних з нього рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 року, з частини на 1 309 грн., на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути витрати щодо надання правової допомоги у розмірі 10 000 грн.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2023 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про задоволення його позовних вимог посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Апелянт зауважує на тому, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що у зв`язку із початком військових дій запроваджених на території України він не має постійного місця роботи та залишається непрацевлаштованим. Крім того судом не надано належної оцінки тому, що у позивача змінилось матеріальне становище, оскільки на теперішній час він проживає із цивільною дружиною ОСОБА_4 та вони мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Слід розуміти, що вказані роз`яснення Верховного Суду України надані до внесення змін в ч. 3 ст. 181 ч. ст. 184 СК України, а саме викладення їх в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII.

Зокрема, цим Законом передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України, а також що Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

У постанови Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18 вказан, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Гарантоване ст. 55 Конституції України право людини і громадянина на захист судом її права і свободи реалізується шляхом звернення до суду в порядку, визначеному процесуальним законодавством.

Особа звертається до суду за захистом своїх цивільних майнових прав шляхом пред`явлення відповідного позову.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО від 14 березня 2013 року, виданого виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти у розмірі однієї третьої частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця починаючи з 26 травня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про зменшення розміру аліментів.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року

у справі № 487/10128/14-ц).

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, що передбачено ч. 3 ст. 13 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач назвав свій позов «про зменшення розміру аліментів».

Проте у прохальній частині позовної заяви позивач вказав про зміну розміру та способу стягнення з нього аліментів, які стягуються на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2015 року, яким передбачено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментыв у розмірі однієї третьої частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця починаючи з 26 травня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття.

Натомість позивач просив стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 309 грн на місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Спосіб стягнення аліментів та розмір стягуваних аліментів не є тотожними поняттями. Оскільки перше означає певний прийом стягнення аліментів (у частці від заробітку (доходу) платника аліментів або у твердій грошовій сумі), а другий певну величину, яка перебуває у залежності, зокрема, від способу стягнення аліментів (частину від цілого заробітку (доходу) платника або визначену сталу грошову суму не залежно від заробітку (доходу) платника).

Під зміною способу стягнення аліментів розуміється зміна раніше визначеного сторонами або рішенням суду прийому стягнення аліментів, передбаченого ст. 183 або ст. 184 СК України.

Що ж до збільшення або зменшення розміру аліментів, то під цим слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників, тобто розмір частки або розмір грошової суми.

Зміст позовних вимог вказує на те, що позивач у цій справі вимагав змінити спосіб стягнення з нього аліментів, а саме: з раніше визначеної судом частки його заробітку (доходу) на тверду грошову суму.

Вимог про зміну розміру стягуваної з нього як аліменти на дитину частки від його заробітку (доходу) позивач не заявляв, хоча й обґрунтовував свої вимоги тим, що розмір стягуваних аліментів у грошовому виразі, з урахуванням його теперішнього майнового стану, є для нього занадто великим тягарем.

Предмет або підстави позову позивач не змінював.

Мотивуючи відмову в задоволенні позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів недоведеністю позивачем зміни його майнового стану в бік погіршення, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 192 СК України, якою перш за все унормовано відносини зі зміни розміру аліментів, які визначені рішенням суду або домовленістю між батьками.

До відносин зі зміни способу стягнення аліментів, в частині права на пред`явлення такого позову, застосовується норма абз. 2 ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України, згідно з якими спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, а стягнення судом аліментів у твердій грошовій сумі присуджується лише за заявою стягувача.

Отже, за чинним законодавством зміна раніше визначеного рішенням суду способу стягнення аліментів залежить від волі стягувача, а тому саме стягувану належить право на пред`явлення такого позову.

Натомість платник аліментів не наділений таким правом, тобто позивач не має права вимагати зміни способу стягнення аліментів, який визначений рішенням суду, а саме стягнення присудженої частки від заробітку (доходу) платника на тверду грошову суму.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , платник аліментів, просить суд про захист свого права на зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною сімейного та майнового стану не у спосіб, визначений законом, що є самостійною і достатньою підставою для відмови в позові.

Суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову, але неправильно визначив характер правовідносин сторін та норми права, які до них застосовуються, що потягло неправильність висновків суду, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а також неправильне застосування норм матеріального права.

Хоча в апеляційній скарзі відсутні доводи про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, але суд апеляційної інстанції це встановив, а тому відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України в такому випадку суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги.

З огляду на це та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду належить змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

При цьому позивач не позбавлений права на звернення до суду про зміну розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: