Ухвала

Іменем України

23 травня 2023 року

м. Київ

справа № 454/979/23

провадження № 61-7144ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 15 березня 2023 року у складі судді Адамовича М. Я. та постанову Львівського апеляційного суду від 08 травня 2023 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремета Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2023 року звернувся до суду з позовом до Держави Україна в якому просив стягнути на свою користь 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій колегії судді Личаківського районного суду міста Львова, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

Позов обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Державного бюро розслідувань, яка надалі була скасована судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 15 березня 2023 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 травня 2023 року, відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Личаківського районного суду м. Львова.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погодився й апеляційний суд, обґрунтована тим, що подана позивачем позовна заява в частині позовних вимог до Личаківського районного суду м. Львова не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, тому слід відмовити у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

ОСОБА_1 у травні 2023 року звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 15 березня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 травня 2023 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуваними судовими рішеннями порушено норми Конституції України та безпідставно відмовлено у відкритті провадження, чим порушено право заявника на доступ до правосуддя.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, зміст ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 15 березня 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 08 травня 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються (частини перша, друга статті 124 Конституції України).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини одинадцятої статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Тобто, позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних із розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України. Зокрема, коли предметом позову є дії чи бездіяльність суду/судді, які не пов`язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акта органом судової влади. Інакше кажучи, це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 21 листопада 2018 року, ухваленій у справі № 757/43355/16-ц, провадження № 14-399цс18, від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, провадження № 14-5цс19, від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц, провадження № 14-500цс19.

Встановивши, що позовна заява містить вимоги до Личаківського районного суду м. Львова про відшкодування шкоди, які не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження в частині вказаних вимог на підставі пункту 1 частини другої статті 186 ЦПК України.

Оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у справі в частині позовних вимог до Личаківського районного суду м. Львова є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 15 березня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 травня 2023 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак