Номер провадження: 22-ц/813/750/23
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання права власності, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Свяченої Ю.Б. 11 листопада 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який було змінено, до Одеської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання права власності (а.с. 1-5, 111-115).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що на виконання вимог ст. 9 ЖК України, 30 листопада 1995 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОМР Ради народних депутатів, позивачу було видано розпорядження органу приватизації № 72159 відповідно до якого ОСОБА_1 , надано квартиру за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 34,8 відновною вартістю 609000 крб.

30 листопада 1995 року правлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів ОСОБА_1 видано свідоцтво на право власності на житло, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

19 серпня 1995 року ОСОБА_1 . Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації був виданий технічний паспорт на кв. АДРЕСА_3 , відповідно до цього технічного паспорту загальна площа квартири складає 34,8 кв.м.

11 січня 2018 року КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради ОСОБА_1 виданий технічний паспорт на кв. АДРЕСА_3 , відповідно до цього технічного паспорту загальна площа квартири складає 38,3 кв.м.

У технічному паспорті від 11 січня 2018 року відображені проведені будівельні роботи, а саме: влаштування коридору (приміщення № 1а) площею 3,1 м. кв. у житловій кімнат (приміщення № 1); влаштування санвузла (приміщення № 1-6) площею 2,0 кв.м. у житловій кімнаті кухні площею 2,9 кв.м. (приміщення № 3) за рахунок сходової клітини; влаштування комори (приміщення № 4) площею 1,9 кв.м. за рахунок сходової клітини.

Відповідно до технічного паспорту інвентаризації нерухомого майна від 19 серпня 1995 року, дані будівельні роботи були виконані до 1995 року, тобто, площу квартири було збільшено на 3,5 кв.м. до 1995 року без дозволу на реконструкцію.

В технічному паспорті, що подавався на приватизацію, були вже зазначені ці приміщення у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 було збільшено площу та видано ордер № 6321 від 16 грудня 1983 року на другу кімнату і на даний час за документами це самостійна квартира, а не комунальна. Однак документи, за якими житлово-експлуатаційна організація здійснила реконструкцію квартири для того, щоб вона стала самостійною квартирою, було втрачено. Обслуговуюча організація КП «ЖКС «Портофранківський», яка обслуговує будинок, не володіє інформацією щодо проведення реконструкцій в кв. АДРЕСА_3 .

15 березня 2018 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради ОСОБА_1 виписаний припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

В даному приписі Управління вимагає: усунути виявлені порушення шляхом введення в установленому порядку реконструйованого об`єкту до експлуатації.

Згідно відповіді управління від 24 червня 2019 року зазначається, що відповідно до вимог припису Управління від 15.03.2018 року ОСОБА_1 зобов`язаний усунути виявлені порушення вимог містобудівного законодавства шляхом введення реконструйованого об`єкта до експлуатації або приведення самочинно реконструйованого об`єкта у відповідність до свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1995 року, а отже на даний час у позивача наявний спір, тому він звернувся із даним позовом до Приморського районного суду м. Одеси.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 168-173).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 178-183).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно наявних у матеріалах справи доказів, реконструкцію квартири було проведено попереднім балансоутримувачем, документи втрачено. Таким чином виконати вимоги, зазначені у приписі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 15 березня 2018 року, неможливо у зв`язку із втратою функціонального призначення квартири.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Папіної С.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 1995 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОМР Ради народних депутатів позивачу надано розпорядження органу приватизації № 72159, згідно якого ОСОБА_1 надано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,8 кв.м. відновною вартістю 609000 крб.

30 листопада 1995 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів ОСОБА_1 було видано свідоцтво на право власності на житло, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

19 серпня 1995 року ОСОБА_1 . Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації виданий технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 , відповідно до цього технічного паспорту загальна площа квартири складає 34,8 кв.м.

11 січня 2018 року КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради ОСОБА_1 був виданий технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 , згідно якого загальна площа квартири складає 38,3 кв.м.

У технічному паспорті від 11 січня 2018 року відображені проведені будівельні роботи, а саме: влаштування коридору (приміщення № 1а) площею 3,1 кв.м. у житловій кімнат (приміщення № 1); влаштування санвузла (приміщення № 1-6) площею 2,0 кв.м. у житловій кімнаті кухні площею 2,9 кв.м. (приміщення № 3) за рахунок сходової клітини; влаштування комори (приміщення № 4) площею 1,9 кв.м. за рахунок сходової клітини.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до технічного паспорту інвентаризації нерухомого майна від 19 серпня 1995 року, вказані будівельні роботи були виконані до 1995 року, тобто, площу квартири було збільшено на 3,5 кв.м. до 1995 року без дозволу на реконструкцію. В технічному паспорті, що подавався на приватизацію, були вже зазначені ці приміщення у зв`язку із тим, що позивачу було збільшено площу та видано ордер № 6321 від 16 грудня 1983 року на другу кімнату і на даний час за документами це самостійна квартира а не комунальна, однак документи, за якими житлово-експлуатаційна організація здійснила реконструкцію квартири для того, щоб вона стала самостійною квартирою, було втрачено.

При цьому на підтвердження зазначеного ОСОБА_1 не додано належних та допустимих доказів.

На підставі наказу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-13/1ДАБК від 02 січня 2018 року та звернення КП «БТІ» Одеської міської ради від 19 лютого 2018 року, ДАБІ було здійснено позапланову перевірку щодо виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 .

15 березня 2018 року Головним спеціалістом інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Лисим С.О., за результатами перевірки, було складено протокол про адміністративне правопорушення, Акт щодо дотримання суб`єктами містобудування стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт та припис про усунення порушення.

29 березня 2018 року Заступником начальника управління - начальником інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименко Р.К. була прийнята постанова №165/16, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 10200,00 грн..

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, в якому просив скасувати протокол про адміністративне правопорушення від 15 березня 2018 року та постанову №165/18 від 29 березня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року у справі №522/7674/18, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року, позов було задоволено.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього.

Згідно із частиною другою статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва. Верховний Суд у постанові від 21 березня 2019 року у справі № 909/175/18 зазначив, що це правило застосовується лише при наявності усієї дозвільної документації, тобто документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Отже, законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Така позиція є усталеною і у практиці Верховного Суду.

Частинами п`ятою, восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Наведений висновок узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17), від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18), від 23 вересня 2019 року у справі № 309/3887/17 (провадження № 61-10235св19).

Однак існують випадки, коли можна визнати право власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду. Такими випадками є:

надання земельної ділянки в установленому порядку особі, яка здійснила самочинне будівництво, під уже збудоване майно і визнання права власності за цією особою;

визнання права власності на нерухоме майно на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, на якій майно збудовано, якщо це не порушує права інших осіб.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 910/2939/19 висловив наступну правову позицію: зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.

У даному випадку, ОСОБА_1 не звертався до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку, та відмови у введенні в експлуатацію квартири не отримав, оскільки Відділом було лише роз`яснено ОСОБА_1 необхідність дотримання положень Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року №461, а також зазначено, що позивач зобов`язаний усунути виявлені порушення вимог містобудівного законодавства шляхом введення реконструйованого об`єкта до експлуатації або приведення самочинно реконструйованого об`єкта у відповідність до свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1995 року,

Таким чином, не отримавши від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради відмови у введенні в експлуатацію реконструйованої квартири, позивач одразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності, що є неприпустимим.

При цьому інформація про наявність у ОСОБА_1 дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку у матеріалах справи відсутня.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , і доводи апеляційної скарги вказані висновки суду не спростовують.

Однак колегія суддів враховує, що суд першої інстанції помилково послався в оскаржуваному судовому рішенні на положення ст.ст.356-357 ЦК України, які не регулюють спірні правовідносини.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції частково неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим мотивувальна частина рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року підлягає зміні, шляхом виключення посилання у неї на положення ст.ст.356-357 ЦК України. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року змінити шляхом виключення з мотивувальної частини судового рішення посилання на положення статей 356-357 ЦК України.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 25 травня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе