Номер провадження: 22-ц/813/800/23
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , Департаменту комунальної власності Одеської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв`язку із скасуванням рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-3334/03 від 24.03.2003 року відпали правові підстави, за яких Одеським міським управлінням земельних ресурсів було видано на ім`я ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0802 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Оспорюваним державним актом на право власності на земельну ділянку порушуються права ОСОБА_2 , як власника дачного будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , оскільки останньому створено перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні дачним будинком, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . За викладених обставин оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №9098695 від 08.04.2004 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 на підставі скасованого судового рішення згідно положень ст. 152, ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, на думку позивача, підлягає визнанню недійсним (т.1, а.с.1-12).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 11.12.2020 року позовні вимоги було задоволено. Визнано недійсним виданий Одеською міською радою і Одеським міським управлінням земельних ресурсів на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2003 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №098695 від 08 квітня 2004 року, яким посвідчується його право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т.2, а.с.140-145).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Орловський Богдан Михайлович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що вважає вказане рішення суду незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом першої інстанції не було належним чином досліджено питання про застосування позовної давності у даній справі, адже строк позовної давності щодо оскарження законності державного акту ОСОБА_1 серії ОД №098695 для ОСОБА_2 сплинув 17.01.2015 року. Також, апелянт вважає, що ОСОБА_2 виступає неналежним позивачем у даній справі, адже останній не був власником земельної ділянки, а тому його права власності не порушені. Апелянт також зазначає, що порушення судом норм процесуального права свідчить той факт, що суд першої інстанції у резолютивній частині рішення посилається на одночасну видачу державного акту «Одеською міською радою і Одеським міським управлінням земельних ресурсів», тому не зрозуміло як одночасно дві організації можуть видати державний акт на право власності на земельну ділянку. Крім того, стверджує, що в межах державного акту серії ОД № 098695 від 08.04.2004 року існує відповідний дійсний договір-розписка від 22 вересня 2001 року, за яким власник земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 продала цю земельну ділянку ОСОБА_1 , оскільки приватизувала її самостійно (т.2, а.с.154-157).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.01.2021 року було відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 24.02.2021 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 179-181, 192).

30.07.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, згідно якого останній зазначає, що доводи апеляційної скарги про неналежне дослідження судом першої інстанції питання застосування позовної давності та неправильне встановлення дати отримання відомостей про видачу ОСОБА_1 оспорюваного державного акту про право власності на земельну ділянку не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки зазначені доводи спростовуються матеріалами цивільної справи № 522/24414/15, в тому числі дослідженими в судовому засіданні клопотаннями та письмовими доказами, що знаходяться в матеріалах цивільної справи № 2-3368/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання угоди такою, що відбулася та дійсною, визнання права власності. Разом з тим, стверджує, що незаконною видачою ОСОБА_1 державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,0802 га по АДРЕСА_1 , фактично позбавлений права володіння і користування розташованим на цій земельній ділянці новоствореним під час шлюбу з ОСОБА_3 нерухомим майном та надвірними спорудами, які не реконструювались, а також земельною ділянкою, що є грубим порушенням майнових прав (т. 2, а.с. 216-233).

29.09.2021 року на адрес суду надійшли пояснення до апеляційної скарги від ОСОБА_3 , згідно якої висновок суд про те, що позивач довідався про своє порушене право лише в 2014 році не ґрунтується на матеріалах справи та є суперечливим, оскільки судом не було досліджено та не надано відповідної оцінки доказам, наявним в матеріалах цивільної справи № 2-3334/03, хоча вказані матеріали справи було витребувано судом першої інстанції в процесі розгляду справи (т. 3, а.с.1-37).

10.02.2022 року, у зв`язку із надходженням на адресу суду клопотання адвоката Рудницької Наталії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_2 про витребування доказів, Одеським апеляційним судом було витребувано в Приморського районного суду м. Одеса матеріали цивільної справи № 2-3668/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною та визнання права власності (т. 3, а.с. 69-70), яку було оглянуто в судовому засіданні.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про час, місце та порядок судового розгляду повідомлені належним чином.

В судове засідання з`явився адвокат Синько Олена Анатоліївна в інтересах ОСОБА_2 , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Адвокат Гайдай Яніна Федорівна в інтересах ОСОБА_3 в судовому засідання апеляційну скаргу підтримувала в повному обсязі, просила суд оскаржуване рішення скасувати.

Апелянт та його представник в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомлено.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

10.09.1997 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №1158/97, укладеного та зареєстрованого на Одеській Новій Біржі, визнаного дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-5662 від 29.07.2004 року, набуто право власності в рівних долях на дачний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 3-4, 5).

Вказаний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці, площею 0,0802 га, кадастровий №:52:026:0014, адреса якої значиться: АДРЕСА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2003 року у справі № 2-3334/03 договір купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_1 із незавершеним будівництвом за адресою: АДРЕСА_3 , від 22 вересня 2001 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано таким, що відбувся та дійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 із незавершеним будівництвом за адресою: АДРЕСА_3 .

08.04.2004 року на зазначену земельну ділянку Одеським міським управлінням земельних ресурсів було видано державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №82, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2003 року у справі № 2-3334/03 (№ 2-3668/12) (т. 1, а.с. 2).

01.03.2011 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2003 року по справі №2-3334/03, у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 17.01.2012 року вказану заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення по справі № 2-3334/03 у зв`язку з нововиявленими обставинами задоволено, зазначене рішення суду скасовано та справу призначено до судового розгляду.

18 червня 2014 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-3668/12 (№ 2-3334/03) позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, визнано угоду, укладену 22.09.2001 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такою, що відбулася та дійсною в частині договору купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_4 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

19 листопада 2014 року рішенням Апеляційного суду Одеської області скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.14 року по справі № 2-3668/12, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання угоди такою, що відбулася та дійсною, визнання права власності.

19 березня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.11.14 року залишено без змін.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив із того, що строк позовної давності, на застосуванні якого наполягав відповідач, не може бути застосований судом до позовних вимог ОСОБА_2 з огляду на те, що позивач був ознайомлений з оскаржуваним державним актом про право власності на земельну ділянку під час розгляду цивільної справи № 2-3334/03, а саме 15.01.2014 року під час долучення оскаржуваного державного акту до матеріалів справи ОСОБА_1 , та документального підтвердження іншого сторонами судового провадження не надано. Відповідно суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_2 була подана із дотриманням строків позовної давності та відповідно у зв`язку із обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог задовольнив позов.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За положенням ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей (ч. 2 ст. 158 ЗК України).

Відповідно до положень абзацу 2 п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Згідно п. 11 судам роз`яснено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення її в позивача в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

З матеріалів справи вбачається, що 08.04.2004 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 82.

Державний акт було видано та зареєстровано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеса від 24.03.2003 року по справі № 2-3334/2003, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_1 з розташованим на ній незавершений будівництвом домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , укладеної 22.09.2001 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такою, що відбулася та дійсною; визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 з розташованим на ній незавершений будівництвом домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому,вказаний державний акт, у відповідності до положень чинної на момент видачі державного акту про право власності на земельну ділянку, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджену наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року, а саме п. 2.14, відповідно до якого, державний акт складається у двох примірниках та підписується начальником державного органу земельних ресурсів, головою (керівник) органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади та особою, що здійснила реєстрацію акту, було складено та підписано начальником Одеського міського управління земельних ресурсів та головою Одеської міської ради, тому відповідно необґрунтованими є доводи апелянта в цій частині щодо порушення судом першої інстанції відповідних норм права, посилаючись в оскаржуваному рішенні на видання такого акту одночасно Одеською міською радою та Одеським міським управлінням земельних ресурсів, адже саме вказані органи на момент видачі та складення оспорюваного державного акту про право власності на земельну ділянку були наділені відповідним повноваженнями на вчинення таких дій.

Разом з тим, з матеріалів цивільної справи № 2-3668/12, котрі було витребувано апеляційним судом, у зв`язку із находженням заяви адвоката Рудницької Наталії Анатоліївни в інтересах ОСОБА_2 про витребування з архіву Приморського районного суду м. Одеса для дослідження вказаних матеріалів, встановлено, що рішення Приморського районного суду м. Одеса по справі № 2-3334/2003, на підставі якого було видано державний акт про право власності на земельну ділянку, у зв`язку із надходженням 01.03.2011 року до суду заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, ухвалою від 17.01.2012 року було скасовано та цивільну справу № 2-3334/2003 призначено до розгляду (матеріали справи № 2-3334/2003, т. 1, а.с. 91-92). 18.06.2014 року Приморським районним судом м. Одеса за результатами розгляду даної справи, ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , визнано угоду, укладену 22.09.2001 року, укладену між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такою, що відбулася та дійсною в частині купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_4 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку (матеріали справи № 2-3334/2003, т. 2, а.с. 23-27).

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 19.11.2014 року, яку в подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2015 року було залишено без змін (матеріали справи № 2-3334/2003, т. 2, а.с. 159-160), скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеса від 18.06.2014 року та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання угоди такою, що відбулася та дійсною, визнання права власності (матеріали справи № 2-3334/2003, т. 2, а.с. 99-106). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що на момент звернення позивача до суду із позовними вимогами щодо визнання державного акту недійсним, відповідні правові підстави за наявності яких було складено та видано державний акт про право власності відсутні, оскільки рішення суду на підставі якого було складено та видано державний акт про правову власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 802 кв.м. розташовану по АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_1 , скасовано та в подальшому останньому відмовлено в задоволенні позовних вимог, тому правильним є висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, також встановлено, що на вказаній земельній ділянці, на яку було видано оскаржуваний державний акт про право власності на ім`я ОСОБА_1 , розташований дачний будинок, придбаний 10.09.1997 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №1158/97, укладеного та зареєстрованого на Одеській Новій Біржі та визнаного дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-5662 від 29.07.2004 року, згідно якого останніми набуто право власності на вказаний будинок в рівних частинах. Зазначене, в свою чергу, підтверджується рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 1141 від 25.12.1998 року про передачі в приватну власність членам дачно-будівельного кооперативу «Інженерів та наукових робітників» земельних ділянок для дачного будівництва, а саме щодо вилучення з фактичного користування дачно-будівельного кооперативу «Інженерів та наукових робітників», а саме передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку АДРЕСА_5 , на підставі якого в подальшому було видано державний акт про право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 , та відповідною довідкою, наявною в матеріалах справи (справа № 2-3334/03, т. 1, а.с. 5, 8). Тобто, враховуючи, що вказаний дачний будинок, який належить на праві власності ОСОБА_2 , розташований на земельній ділянці, на яку було видано оспорюваний державний акт про право власності, за таких обставин, останній має право на захист свої прав та інтересів щодо користування вказаним дачним будинком, шляхом звернення до суду із відповідними позовними вимогами, зважаючи при цьому на наявність відповідних правових підстав для визнання такого акту недійсним.

Стосовно доводів апелянта про незастосування судом першої інстанції строків позовної давності, слід зазначити, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, котрий у відповідності до ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених ст. ст. 253-255 ЦК України (ч. 1 ст. 260 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно витребуваних матеріалів цивільної справи № 2-3668/12 вбачається, що ОСОБА_2 участі в розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною та такою, що відбулася та в подальшому ухвалення відповідного рішення, на підставі якого видано оспорюваний державний акт про право власності, не приймав, у зв`язку із чим 01.03.2011 року звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного рішення суду. Ухвалою від 17.01.2012 року відповідну заяву було задоволено, рішення скасовано та цивільну справу призначено до розгляду. При цьому, вказаними матеріалами справи, в свою чергу, підтверджуються посилання ОСОБА_2 з приводу того, що відомості щодо існування оспорюваного державного акту йому стали відомі лише в процесі розгляду вищезазначеної цивільної за позовом ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною та такою, що відбулася, відповідно після задоволення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, скасування такого рішення та призначення справи до розгляду, а саме клопотанням ОСОБА_1 , направленого на адресу суду від 15.01.2014 року, про долучення письмових доказів, в тому числі безпосередньо копії державного акту про право власності на земельну ділянку, розташованої в АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , з якими ознайомився 25.03.2014 року, що підтверджується відміткою в матеріалах справи (справа № 2-3668/12, т. 1, а.с. 241-248), у зв`язку із чим, після закінчення розгляду зазначеної справи за позовом ОСОБА_1 про визнання угоди такою, що відбулася та дійсною, визнання права власності, якому було відмовлено в задоволенні заявлених позовних вимог, 04.12.2015 року, звернувся до Приморського районного суду м. Одеса із позовними вимогами про визнання вказаного державного акту про право власності недійсним (т. 1, а.с. 1-28). Таким чином, зазначене в своїй сукупності, спростовує відповідні доводи апелянта щодо пропуску встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності на звернення із відповідними позовними вимогами.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Тому, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу апелянта на те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, враховуючи вище наведене в сукупності, оскільки апелянтом не було наведено належних та обґрунтованих доводів на спростування правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік