ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/599/23; 22-ц/821/600/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/1932/22 Категорія: 307010000 Борєйко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Пойнер В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2023 року та на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Перша Черкаська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазнаиала, що вона є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1993 року, виданого Органом приватизації Соснівського райвиконкому, згідно з розпорядженням ( наказом) № 414 від 15 грудня 1993 року, 49/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , площею 55,9 кв.м, належить на праві спільної сумісної власності:

бабусі позивачки - ОСОБА_6 ,

дідусю позивачки - ОСОБА_5 ,

позивачці ОСОБА_2 .

Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 570664, виданого Черкаською міською радою 04 лютого 2006 року згідно рішення Черкаської міської ради № 8-920 від 22 грудня 2005 року, земельна ділянка площею 470 кв.м, з кадастровим номером :06:052:0019, розташованої в АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Бабуся позивачки - ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дідусь позивачки - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

До складу спадщини після померлої ОСОБА_6 увійшло наступне майно:

- 49/300 часток житлового будинку АДРЕСА_2 з відповідною частиною надвірних споруд;

- 1/3 частина земельної ділянки площею 0,0470 га, кадастровий номер :06:052:0019, розташованої в АДРЕСА_2 .

До складу спадщини після померлого ОСОБА_5 увійшло наступне майно:

- 49 / 300 часток житлового будинку АДРЕСА_2 з відповідною частиною надвірних споруд;

- 1/3 частина земельної ділянки площею 0,0470 га, кадастровий номер :06:052:0019, розташованої в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 стверджує, що на час смерті дідуся та бабусі вона проживала разом з ними до їх смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

31 січня 2022 року державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким ОСОБА_2 успадкувала 49/600 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з відповідною частиною надвірних споруд та свідоцтво про спадщину за законом № 1-195, відповідно до якого успадкувала 1/6 частку земельної ділянки площею 0,0470 га, кадастровий номер :06:052:0019, за адресою: АДРЕСА_2 .

Після звернення до Першої черкаської нотаріальної контори їй стало відомо, про існування заповіту, складеного 01 серпня 2016 року (в день смерті діда ОСОБА_5 ) на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно заповіту, посвідченого держаним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., все майно де б воно не було із чого б воно не складалося її дід заповів ОСОБА_1

18 січня 2022 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1-98, згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: 49/200 (сорока дев`яти двохсотих) часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 , у тому числі з урахуванням 49/400 часток, які належали дружині померлого, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_5 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав.

Крім того, 18 січня 2022 року державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1-99, згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/2 (однієї другої) земельної ділянки площею 0,0470 га, кадастровий номер :06:052:0019, розташованої в АДРЕСА_2 , переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у тому числі з урахуванням 1/6 частки, яка належала дружині померлого, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_5 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав.

Ознайомившись 31 січня 2022 року в Першій Черкаській державній нотаріальній конторі з заповітом ОСОБА_5 позивачка виявила, що підпис рукописний текст в тексті оскарженого заповіту виконані не заповідачем, а іншою особою.

На підставі викладеного просила суд визнати недійсним заповіт від 01 серпня 2016 року, складений від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та посвідчений державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-3130;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1-98 від 18 січня 2022 року, видане державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. у спадковій справі № 535/2016, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , успадкував 49/200 часток житлового будинку АДРЕСА_2 з відповідною частиною надвірних споруд;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1-99 від 18 січня 2022 року, видане державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. у спадковій справі № 535/2016, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , успадкував 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0470 Га, кадастровий номер :06:052:0019, розташованої в АДРЕСА_2 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним заповіт від 01 серпня 2016 року, складений від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , посвідчений державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Юлією Вадимівною, зареєстрований в реєстрі за №1-3130.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18 лютого 2022 року, видане державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори на Шалденко Л.В., зареєстроване в реєстрі за № 1-98, спадкова справа № 535/2016, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме: 49/200 (сорока дев`яти двохсотих) часток житлового будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18 лютого 2022 року, видане державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори на Шалденко Л.В., зареєстроване в реєстрі за № 1-99, спадкова справа № 535/2016, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме: 1/2 (однієї другої) земельної ділянки площею 0,0470 га (нуль цілих чотириста сімдесят десятитисячних гектара), кадастровий номер :06:052:0019, розташованої в АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2977, 20 грн.

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з заявою про забезпечення позову, в розмірі 496, 20 грн. та судові витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у справі, в розмірі 7550, 80 грн.

Рішення районного суду мотивовано тим, що оскаржений заповіт від 01 серпня 2016 року, в порушення вимог ст. 1247, складений та підписаний не заповідачем особисто, а тому не є особистим розпорядженням ОСОБА_5 на випадок смерті останнього.

ОСОБА_2 була зареєстрована і проживала разом зі своїми рідними: батьком ОСОБА_3 , дідом ОСОБА_5 , бабусею - ОСОБА_6 до їх смерті за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Тому вважається, що ОСОБА_2 прийняла спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України.

Доказів відмови позивачки від спадщини матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано.

Крім того, суд дійшов висновку, що про існування оскарженого заповіту та свідоцтв про право власності за заповітом позивачу стало відомо в 2022 року після звернення останньої до Першої черкаської державної нотаріальної контори за оформленням спадкових прав за правом представлення, а тому строк звернення до суду з вказаною позовною заявою пропущений позивачем з поважних причин.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно квитанції код 4840-1896-8873-4553 від 80 жовтня 2022 року, позивачем сплачено на підставі рахунку КНДІСЕ від 22 червня 2022 року № 1187 7 550,80 грн. за проведення судової почеркознавчої експертизи.

Крім того, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у даній справі, при зверненні до суду із якою, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 496,20 грн. згідно квитанції ID 5942-2608-4541-9833 від 22 лютого 2022 року.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, дані витрати повинні бути компенсовані позивачу за рахунок відповідача.

Не погодившись із рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив їх в апеляційному порядку та зазначив, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судові рішення ухвалено з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у даному випадку ОСОБА_2 в установлений законом шестимісячний строк не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Її право не порушено, а тому її позов не підлягає задоволенню. Позивач не є спадкоємцем, так як спадщину не прийняла, а тому її вимоги не можуть бути задоволені.

Крім того, зазначає, що експертиза у справі проведена з порушенням вимог процесуального законодавства і висновок експерта є сумнівним.

Вважає, що надані документи із зразками підпису заповідача не є належними документами на підставі яких можна виконати експертизу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що твердження ОСОБА_1 щодо відсутності у позивача порушеного права є необґрунтованими, оскільки доказів відмови від спадщини матеріали справи не містять, а встановлені у справі обставини підтверджують, що позивач після смерті ОСОБА_5 в установленому законом порядку прийняла спадщину.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині сумнівів у результатах проведеної судової почеркознавчої експертизи, то позивач звертає увагу, що судом було створено рівні можливості учасникам справи щодо подання доказів, так само і в частині надання матеріалів експерту. Стороною відповідача клопотань про призначення повторної експертизи не заявлялося.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Соснівським райвідділом РАЦС м. Черкаси 30 травня 1990 року, позивач є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Свідоцтвом про право власності на житло від 16 грудня 1993 року, виданим Органом приватизації Соснівського райвиконкому підтверджується, що, згідно з розпорядженням ( наказом) № 414 від 15 грудня 1993 року, 49/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , площею 55,9 кв.м, належить на праві спільної сумісної власності:

бабусі позивача - ОСОБА_6 ,

дідусю позивача - ОСОБА_5 ,

позивачу ОСОБА_2 .

Згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 570664, виданим Черкаською міською радою 04 лютого 2006 року, на підставі рішення Черкаської міської ради № 8-920 від 22 грудня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 23, земельна ділянка площею 470 кв.м, з кадастровим номером :06:052:0019, розташованої в АДРЕСА_2 ; цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 01 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, батько позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 55 років, в селі Степанки Черкаського району Черкаської області, про що в Книзі реєстрації смертей 01 липня 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 1676.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 12 травня 2016 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, бабуся позивача - ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 88 років, у місті Черкаси, про що 12 травня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1248.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-194 від 31 січня 2022 року, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_6 , 1928 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , є:

- її чоловік - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який спадкує1/2 частку майна, та згідно зі статтею 1266 Цивільного кодексу України,

- її онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка спадкує 1/2 частку майна.

Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з:

- 49/300 (сорока дев`яти трьохсотих) часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 , які належали померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого Соснівським райвиконкомом м. Черкаси 16 грудня 1993 року, право власності на яку зареєстровано в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 16 грудня 1993 року за № 91.

Свідоцтво про право на спадщину на 49/600 часток житлового будинку видано ОСОБА_2 .

Свідоцтво про право на спадщину на 49/600 часток житлового будинку видано 18 січня 2022 року.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-195 від 31 січня 2022 року, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , є:

- її чоловік - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який спадкує1/2 частку майна, та згідно зі статтею 1266 Цивільного кодексу України,

- її онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка спадкує1/2 частку майна.

Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з:

- 1/3 (однієї третьої) земельної ділянки площею 0,0470 га ( нуль цілих чотириста сімдесят десятитисячних гектарів), кадастровий номер :06:052:0019, розташованої в АДРЕСА_2 , передану для будівництва будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 570664, виданого Черкаською міською радою 04 лютого 2006 року згідно рішення № 8-920 від 22 грудня 2005 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23.

Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку земельної ділянки видано ОСОБА_2 .

Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку земельної ділянки видано 18 січня 2022 року.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого повторно 28 вересня 2019 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, дідусь позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у віці 89 років, про що 04 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1993.

До складу спадщини після померлого ОСОБА_5 увійшло наступне майно:

- 49/300 часток житлового будинку АДРЕСА_2 з відповідною частиною надвірних споруд;

- 1/3 частина земельної ділянки площею 0,0470 га, кадастровий номер :06:052:0019, розташованої в АДРЕСА_2 .

Згідно довідки № 463 від 07 вересня 2021 року з місця проживання та про склад сім`ї, виданої комітетом самоорганізації мікрорайону «Хімселище», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , була зареєстрована і проживала разом зі своїми рідними:

батьком ОСОБА_3 ,

дідом ОСОБА_5 ,

бабусею - ОСОБА_6 -

до їх смерті за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Враховуючи викладене, відповідно до ч. 1 ст. 1266 Цивільного кодексу України, позивач 26.12.2022 року звернулась до Першої Черкаської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті діда ОСОБА_5 в порядку спадкування за правом представлення; в якій повідомила про відсутність інших спадкоємців.

31 січня 2022 року державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-194, згідно якого позивач успадкувала 49/600 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з відповідною частиною надвірних споруд та свідоцтво про спадщину за законом № 1-195, відповідно до якого успадкувала 1/6 частку земельної ділянки площею 0,0470 га, кадастровий номер :06:052:0019, за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті бабусі позивачки.

Після звернення до Першої черкаської нотаріальної контори позивачці стало відомо, про існування заповіту, складеного 01 серпня 2016 року.

Згідно вказаного заповіту, посвідченого держаним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3130, все майно де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати заповідачу на день смерті і на що останній матиме право за законом, останній заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; «у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я заповіт складено та посвідчено за адресою удома у заповідача за адресою: АДРЕСА_1 .»

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

При вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом, суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України та враховувати, що заповідач, зокрема, має право:

1) призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК України);

2) без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині; у разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність (частини друга, третя, четверта статті 1235 ЦК України);

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час закриття спадщини.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено у статті 1247 ЦК України.

Так, відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до висновку експерта Черкаського відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 712/1932/22 від 29 вересня 2022 року № 1168,1885/22-23, рукописний текст «Заповіт з моїх слів прочитаний в голос та власноручно підписаний мною» (1), підпис під графою «Підпис» (2) та рукописний текстовий запис «Симоненко В А» в графі «Підпис» (3), від імені ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , в заповіті посвідченому державним нотаріусом Починок Ю.В. 01 серпня 2016 року, зареєстрованому у реєстрі за № 1-3130, виконані не ОСОБА_5 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

У даній справі суд першої інстанції, встановивши відсутність волевиявлення ОСОБА_5 на складання заповіту від 01 серпня 2016 року, що встановлено висновком судово-почеркознавчої експертизи Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29 вересня 2022 року, дійшов висновку про визнання оспорюваного заповіту недійсним на підставі статей 203, 215, 1257 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції визнав недійсним заповіт, посилаючись на обставини, які є підставою для встановлення нікчемності даного правочину в силу ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 94, 95 постанови від 04 квітня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є ефективним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставини нікчемності правочину.

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 335/5977/17 (провадження № 61-13350св20) вказано, що «згідно з частиною другою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Колегія суддів зазначає, що для застосування наслідків нікчемності правочину установленню в цій справі підлягав факт наявності або відсутності підстав для кваліфікації заповіту ОСОБА_5 від 01 серпня 2016 року як нікчемного.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Отже, суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку, що оскаржуваний заповіт за відображенням дійсного волевиявлення заповідача не відповідає вимогам закону. Разом з цим, суд першої інстанції не врахував те, що позивач, посилаючись на обставини щодо нікчемності заповіту, просила визнати його недійсним, тобто фактично обрала неналежний спосіб захисту порушеного права, тому в задоволенні позову потрібно було відмовити з цієї підстави.

Відповідно до частини першої статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Такий спосіб захисту порушеного права позивача узгоджується з приписами статті 1301 ЦК України та обставинами установленими у даній справі в частині відсутності волевиявлення заповідача, та відповідає доказам у справі, а також вимогам закону.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_2 пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Дослідженою довідкою № 463 від 07 вересня 2021 року з місця проживання та про склад сім`ї, виданої комітетом самоорганізації мікрорайону «Хімселище» цей факт підтверджується.

Тобто, у зв`язку із постійним проживанням із спадкодавцем на час його смерті, позивачка вважається такою, що прийняла спадщину, а тому вказаним заповітом порушуються її права як спадкоємця за законом.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У статті 113 ЦПК України визначено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Щодо незгоди відповідача із висновком почеркознавчої експертизи, оскільки на думку сторони відповідача, надані документи не відповідають вимогам вільних та умовно-вільних зразків підпису та почерку, то колегія суддів звертає увагу, що відповідач у разі наявності обґрунтованих сумнівів у її правильності мав право заявити клопотання про призначення повторної експертизи, однак таким правом не скористався.

Відповідач не надав доказів необґрунтованості, суперечності чи наявності сумнівів у висновку судово-почеркознавчої експертизи від 29 вересня 2022 року.

Крім того, відповідно до п. 2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, експерт може відмовитися від проведення експертизи, якщо наданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків, а витребувані додаткові матеріали не надані, або якщо поставлені питання виходять за межі його спеціальних знань. Повідомлення про відмову повинно бути вмотивованим.

Отже, у разі недостатності матеріалу та/або невідповідності його вимогам для проведення певного виду експертизи, експерт має право відмовитись від її проведення, тобто експерт самостійно визначає необхідний обсяг зразків для проведення почеркознавчої експертизи.

При цьому, як видно із опису вкладень наданих зразків для проведення експертизи, вони датовані 2012-2016 роками, тобто надані позивачем по змозі такі зразки, які за часом наближенні до дати складення заповіту 01.08.2016 року.

У зв`язку з цим, за результатами розгляду справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову в частині визнання недійсними виданих свідоцтв на спадщину.

Оскільки, судове рішення по суті заявлених вимог підлягає скасуванню, тому і додаткове рішення ухвалене з його урахуванням, також підлягає скасуванню з розподілом судових витрат у відповідності до ухваленого рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що судові витрати позивача, які пов`язані з оплатою судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, а також оплати за проведення експертизи є доведеними належними доказами наявними в матеріалах справи, а тому за результатами розгляду справи суд апеляційної інстанції вважає необхідним їх стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 35, 258, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2023 року та додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2023 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18 лютого 2022 року, видане державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В., зареєстроване в реєстрі за № 1-98, спадкова справа № 535/2016, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме: 49/200 (сорока дев`яти двохсотих) часток житлового будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18 лютого 2022 року, видане державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В., зареєстроване в реєстрі за № 1-99, спадкова справа № 535/2016, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме: 1/2 (однієї другої) земельної ділянки площею 0,0470 га (нуль цілих чотириста сімдесят десятитисячних гектара), кадастровий номер :06:052:0019, розташованої в АДРЕСА_2 (один), є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 , судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2977, 20 грн. та 496, 20 грн. ( всього 3473,40 грн.) та судові витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у справі, в розмірі 7550, 80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2023 року.

Судді: