печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ільєвої Т.Г.,

при секретарі судових засідань - Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання адвоката Лихопьока Дениса Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення, вжитих судом в рамках справи №2-144/98 за позовом ОСОБА_2 , діючої також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи: Орган опіки та піклування Старокиївського району міста Києва, Київська Універсальна біржа, Українська біржа «Десятинна», приватний нотаріус Кушніренко Л.А., про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Так, у вересні 2023 року до суду надійшла заява адвоката Лихопьока Дениса Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення, вжитих судом в рамках справи №2-144/98 за позовом ОСОБА_2 , діючої також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи: Орган опіки та піклування Старокиївського району міста Києва, Київська Універсальна біржа, Українська біржа «Десятинна», приватний нотаріус Кушніренко Л.А., про визнання правочинів недійсними.

В обґрунтування заяви зазначено, що в провадженні Старокиївського районного суду м. Києва знаходилася цивільна справа №2-144/98 за позовом ОСОБА_2 , діючої також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи: Орган опіки та піклування Старокиївського району міста Києва, Київська Універсальна біржа, Українська біржа «Десятинна», приватний нотаріус Кушніренко Л.А., про визнання правочинів недійсними.

Ухвалою Старокиївського районного суду м. Києва від 18.02.1997р. в межах справи №2-144/98 було накладено арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Старокиївського районного суду м. Києва від 11.08.1998р. позовні вимоги були задоволені, а саме:

- визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 23 травня 1995 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 і ОСОБА_6 , діючим також від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_10 , з іншої сторони, і зареєстрований 23 травня 1995 року на Українській біржі «Десятинна»;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 16 червня 1996 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 і зареєстрований 16 червня 1996 року на Київській Універсальній біржі,

- визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 30 серпня 1996 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , зареєстрований 30.08.1996 року, приватним нотаріусом Нестеренко Ю.Б.;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 03 грудня 1996 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , зареєстрований 03 грудня 1996 року, приватним нотаріусом Кушніренко Л.А.

Разом з цим, при постановленні вказаного рішення суд не вирішив питання про скасування арешту на спірну квартиру, накладеного як забезпечення позову ухвалою від 18.02.1997р.;

Відтак, заявник звернувся до суду з даною заявою та просить суд зняти накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , який зареєстрований 15.11.2004р. Першою київською нотаріальною конторою за номером 1469674 (додаткові дані: Архівний номер: 267159KIEV1, Архівна дата: 18.02.1997, Дата виникнення: 18.02.1997, № реєстру: 8181-22, внутр. №ЕЕ3В2D243A, коментар: вх. 561).

Представник заявника подав заяву про розгляд даного питання без його участі.

Суд, вивчивши подану заяву про скасування заходів забезпечення позову, дослідивши письмові докази у матеріалах справи, дійшов висновку, що заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Так, з заяви встановлено, що заявник є співвласником вказаного нерухомого майна, натомість наявність арешту, накладеного ухвалою від 18.02.1997р. Старокиївського районного суду м. Києва по справі №2-144/98, унеможливлює проведення реєстраційних дій щодо державної реєстрації його права власності. В свою чергу таке становище заважає заявнику вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном (його часткою) на власний розсуд.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить особам, які вказані в діючому та чинному правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на житло.

Згідно з розпорядженням (наказом) №3679 від 06.01.1994р., орган приватизації державного житлового фонду Старокиївського району видав свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві приватної спільної власності громадянину ОСОБА_7 та членам його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , рівних долях.

Київське міське бюро технічної інвентаризації у своїй відповіді на адресу Печерської районної державної адміністрації зазначено, що згідно з даними Бюро в АДРЕСА_2 проведена реєстрація права власності на: *По житловому фонду:… - кв. 55 за ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;…

Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1878 від 11.02.2011 року з 01.01.2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяження таких прав здійснюють територіальні органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України і державні та приватні нотаріуси.

Починаючи з 01.06.2010 року, Бюро проводило державну реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна шляхом внесення даних до Реєстру.

Чинним законодавством передбачено, що, починаючи з 01.01.2013 року, функції щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна делеговані Державній реєстраційній службі України.

Виходячи з вищенаведеного, з 01.01.2013 року Бюро позбавлено доступу до Реєстру.

Отже, за даними Київського міського бюро технічної інвентаризації станом на 01.01.2013 р. власниками вказаної квартири були особи, які зазначені у вказаному свідоцтві про право власності на житло від 1994 р.

Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» Інформаційною довідкою №36683 від 20.09.2019р. повідомило, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району 06.01.1994р.

Таким чином, законними та фактичними власниками квартири АДРЕСА_1 є померлий ОСОБА_7 та члени його сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У відповідності до відповіді Печерського районного суду м. Києва вих. №Б-283 від 20.06.2018 року на запит вдови ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , зазначено, що дійсно, ухвалою від 18.02.1997р. в межах справи №2-144/98 було накладено арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Однак, рішенням суду від 11.08.1998р., що постановлено за результатами розгляду вищевказаної справи, питання про скасування заборони відчуження вищезгаданого майна не вирішувалось.

Так, ОСОБА_4 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням від 10.07.2018р. про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2019р. по справі №757/33671/18-ц (копія додається) у задоволення вищезазначеного клопотання про скасування заходів забезпечення позову було відмовлено, оскільки згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 17.05.2018 р. власником квартири за адресою АДРЕСА_2 зазначено ОСОБА_9 .

Разом з цим, заявник звертає увагу, що вирішуючи технічне питання про внесення відомостей про власника квартири, було вказано ОСОБА_9 , оскільки на момент постановлення Старокиївським районним судом м. Києва ухвалі від 18.02.1997р. про арешт спірної квартири її (незаконним) власником, на підставі недійсного договору купівлі-продажу, був ОСОБА_9 , про що було зазначено у вказаній ухвалі суду.

Рішенням Старокиївського районного суду м. Києва від 11.08.1998р. договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 30.08.1996 року, за яким покупцем був ОСОБА_9 , був визнаний недійсним. Отже, такий правочин не має правових наслідків, у тому числі не є підставою для відображення в державних реєстрах відомостей щодо власника на об`єкт нерухомості, що був його предметом.

Таким чином, запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_9 , як власника квартири АДРЕСА_1 , носить технічний характер, не відображає та не може відображати реальну та об`єктивну інформацію щодо прав власності (особа власника, правовстановлюючий документ, характеристика об`єкта тощо) на спірне нерухоме майно.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше пяти днів з дня надходження його до суду. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Крім вищезазначеного, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 р. передбачає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Разом з цим, суд дослідивши матеріали клопотання прийшов до висновку, що воно не містить належних обґрунтувань та підтверджень, що є підстави для скасування заходу. Тобто, на думку суду, заявником не доведено, що рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Окрім іншого, заявником не вказано, чому дане рішення не виконувалось більше 20 років, оскільки у позивачів було наявне рішення суду на підставі якого можна було внести зміни про право власності.

Відтак, клопотання не підлягає задоволенню, у зв`язку з його неналежним обґрунтуванням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-20, 158, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання адвоката Лихопьока Дениса Павловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення вжитих судом в рамках справи №2-144/98 за позовом ОСОБА_2 , діючої також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , треті особи: Орган опіки та піклування Старокиївського району міста Києва, Київська Універсальна біржа, Українська біржа «Десятинна», приватний нотаріус Кушніренко Л.А., про визнання правочинів недійсними -відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 23.11.2023.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА