ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» листопада 2023 року

м. Харків

справа № 638/8254/21

провадження № 22ц/818/2308/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю. М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, представник відповідача ОСОБА_3

третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року в складі судді Хайкіна В.М.

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя про поновлення на квартирному обліку.

Позовна заява мотивована тим, що з грудня 1994 року він проходив військову службу в Збройних Силах України, а в 1999 році - перебував на квартирному обліку у Запорізькому гарнізоні та військовій частині НОМЕР_2 разом із членами сім`ї у складі чотирьох осіб.

Зазначив, що з 09 січня 2018 року він перебував на квартирному обліку у списку осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень, як учасник бойових дій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 листопада 2020 року 28-рс його звільнено з військової служби у запас на підставі пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Вказав, що на момент звільнення вислуга років у Збройних Силах України становила 25 років 11 місяців.

21 травня 2021 року направлено запит щодо перебування на квартирному обліку, на що у відповідь повідомлено про зняття його з квартирного обліку з посиланням на те, що підстава звільнення військовослужбовця не передбачає права перебувати на квартирному обліку.

Просив визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 01 березня 2021 року № 150 в частині зняття з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_3 старшого прапорщика ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас та поновити ОСОБА_1 разом з членами родини в складі чотирьох осіб на позачерговому квартирному обліку військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби, та членів їх сімей для отримання житла за рахунок житлового фонду з датою первинної постановки ОСОБА_1 на облік, тобто з 22 листопада 1999 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано незаконним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 01 березня 2021 року № 150 в частині зняття з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_2 старшого прапорщика ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас; поновлено ОСОБА_1 разом з членами родини в складі чотирьох осіб на позачерговому квартирному обліку військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби, та членів їх сімей, для отримання житла за рахунок житлового фонду з дати первинної постановки ОСОБА_1 на облік, а саме з 22 листопада 1999 року; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у сумі 3 000,00 грн.

На вказане рішення суду Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не звернув увагу на те, що позивач звільнений із військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, внаслідок чого він втратив право залишатися на квартирному обліку Військової частини НОМЕР_1 , оскільки підставою для звільнення в запас було закінчення строку дії контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів. При цьому, норми Порядку не містять вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках. Зазначила, що позивач не подав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Також, Військова частина НОМЕР_1 не отримувала заяви позивача щодо витрат на правничу допомогу. Вважала, що заявлений у 3 000,00 грн розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт по цій справі, оскільки справа розглядалася у суді у порядку спрощеного провадження, була нескладною, не вимагала значного часу для вивчення судової практики, яка є сталою і зрозумілою для фахівців у галузі права, не мала значного впливу на репутацію відповідача і не викликала значного публічного інтересу. Посилалася на те, що судом порушено норми процесуального права, не враховано, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник щодо можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 28 листопада 2023 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 та представника Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що справа щодо реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця розглядається в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 19 грудня 1994 року проходив службу в Збройних Силах України (а.с.10-12,26-28).

Як вбачається з довідки Військової частини НОМЕР_2 від 13 квітня 2018 року № 1050, старший прапорщик ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у Запорізькому гарнізоні та Військовій частині НОМЕР_2 з 22 листопада 1999 року зі складом сім`ї чотири особи, а саме ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 . Також ОСОБА_1 перебуває у списках осіб, які мають на першочергове отримання жилих приміщень з 09 січня 2018 року як учасник бойових дій. Номер у загальній черзі гарнізону № 110. Номер у гарнізонному списку на першочергове отримання житла № 147 (а.с.13,29).

Із довідки військово-лікарської комісії від 05 серпня 2020 року № 357 вбачається, що ОСОБА_1 проведено огляд ВЛК 05 серпня 2020 року та поставлено діагноз: тимчасове порушення функції після перенесеної операції (30 липня 2020 року) фіксації плечового кінця лівого великого грудного м`язу до плечової кістки анкерними фіксаторами 2 з приводу його застарілого дегенеративнного повного розриву у вигляді незміцнілих післяопераційних рубців. Захворювання пов`язане із проходженням військової служби. На підставі статті 65 графи 2 Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я на 45 календарних днів (а.с.15,31).

Як вбачається з витягу з протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 № 6 від 03 лютого 2021 року вирішено зняти з квартирного обліку старшого прапорщика ОСОБА_1 (а.с.17,33).

Із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 150 від 01 березня 2021 року вбачається, що старшого прапорщика ОСОБА_1 знято з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із звільненням військової служби в запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 (у зв`язку із закінченням строку контракту) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.18,34).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Право на житло належить до сфери прав будь-якої людини. Забезпечення житлом є життєвою необхідністю і одним з основних прав громадян незалежно від рівня економічного розвитку держави. Статтею 25 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, який включає харчування, одяг та житло.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни, належить до служби публічної, тому у спірних правовідносинах щодо захисту житлових прав приймається рішення, що впливає на можливість реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

У цій справі позивач звернувся з позовом про визнання незаконними та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01 березня 2021 року № 150 в частині зняття з квартирного обліку та поновлення на позачерговому квартирному обліку військовослужбовців.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзаци перший, третій пункту 1 статті 12 Закону).

Соціальна гарантія, якої, як вважав позивач, його протиправно позбавили, передбачена для осіб, котрі проходять військову, тобто публічну службу. Інакше кажучи, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби.

Тому цей спір військовослужбовця щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачем військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32 цс 22) та постановах Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 359/10656/18 (провадження № 61-11574 св 20), від 14 вересня 2022 року у справа № 331/3641/21 (провадження № 61-5521 св 21), від 09 листопада 2022 року у справі № 336/4583/21 (провадження № 61-7337 св 22), від 14 грудня 2022 року у справі № 389/3690/21 (провадження № 61-9563 св 22), від 15 березня 2023 року у справі № 636/3368/21 (провадження № 61-437 св 23), від 05 липня 2023 року у справі № 265/6219/20 (провадження № 61-3702св22), від 04 жовтня 2023 року у справі № 344/6853/21 (провадження № 61-5216св22), від 04 жовтня 2023 року у справі № 465/7599/20 (провадження № 61-3985св22), від 08 листопада 2023 року у справі № 183/5382/23 (провадження № 61-11897св23).

Оскільки вимоги позивача стосуються незаконних рішень відповідача щодо реалізації його права на житло, гарантоване Законом, тому спір військовослужбовця з Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо реалізації цього права потрібно розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори щодо проходження публічної служби (аналогічно як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців).

Отже, у справі, яка розглядається, спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник у зв`язку з неможливістю реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця.

З огляду на вказане колегія суддів дійшла висновку, що спір у цій справі помилково розглянутий судом першої інстанції у порядку цивільного судочинства. Водночас такий спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Частинами 1, 2 статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Роз`яснити позивачу, що в разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд за його заявою протягом десяти днів з дня отримання копії цього судового рішення вправі постановити в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для розгляду до окружного адміністративного суду.

Керуючись ст.ст.255, 367, 368, п.4 ч.1 ст.374, ст.377, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя про поновлення на квартирному обліку закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що в разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд за його заявою протягом десяти днів з дня отримання копії цього судового рішення вправі постановити в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для розгляду до окружного адміністративного суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст ухвали складено 29 листопада 2023 року.