Постанова

Іменем України

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 572/1537/21

провадження № 61-10103св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Немовицька сільська рада Сарненського району Рівненської області,

третя особа - Сарненська районна державна адміністрація,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у складі колегії суддів:

Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, третя особа - Сарненська районна державна адміністрація, про визнання договору неукладеним, скасування рішення державного реєстратора.

Позов мотивований тим, що жодного договору оренди з відповідачем позивачка не укладала і не підписувала, волевиявлення та наміру на його укладання вона не мала, а підписи в зазначеному договорі та акті приймання-передачі земельної ділянки вчинені іншою особою.

З урахуванням заяви про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просила визнати неукладеним договір оренди землі від

05 лютого 2019 року між Немовицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області і ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, площею 1,1419 га кадастровий номер :11:001:0040, та скасувати рішення державного реєстратора Сарненської районної державної адміністрації Мельник Н. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45455235 від 11 лютого 2019 року, про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі, серія та номер б/н від 05 лютого 2019 року, номер запису про інше речове право 30226267 від 05 лютого 2019 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 18 січня

2022 року позовні вимоги задоволено.

Визнано неукладеним договір оренди землі від 05 лютого 2019 року між Немовицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, загальною площею 1,1419 га, кадастровий номер :11:001:0040.

Скасовано рішення державного реєстратора Сарненської районної державної адміністрації Мельник Н. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45455235 від 11 лютого 2019 року, про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі, серія та номер б/н від 05 лютого 2019 року, номер запису про інше речове право 30226267 від 05 лютого 2019 року.

Стягнено з Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 1 816,00 грн судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендар» у договорі оренди землі від 05 лютого 2019 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, що підтверджує відсутність її волевиявлення на укладення вказаного договору та є підставою для визнання неукладеним договору оренди та, як наслідок, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45455235 від 11 лютого 2019 року, про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року апеляційну скаргу Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області задоволено частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 січня

2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову

в задоволенні позову.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області судовий збір у розмірі 2 724,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту порушеного права.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

12 жовтня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково встановив, що спірний договір оренди було укладено між позивачем та відповідачем, при цьому суд не врахував висновок експерт від 27 серпня

2021 року № СЕ-19/118-21/6491-ПЧ. Заявник указує, що суд неправильно визначив предмет спору та характер спірних правовідносин, оскільки ОСОБА_1 доводить той факт, що жодного відношення до земельної ділянки вона не має, а тому висновок суду про те, що позивачка повинна звертатися з негаторним позовом, є неправильним.

Доводи інших учасників справи

09 грудня 2022 року Немовицька сільська рада Сарненського району Рівненської області подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року - без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2022 року представнику

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 поновлено строк на касаційне оскарження постанови Рівненського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Сарненського районного суду Рівненської області.

05 грудня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

05 лютого 2019 року між Немовицькою сільською радою в особі сільського голови Савчина В. М. і ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 1,14119 га, кадастровий номер :11:001:0040, для розміщення та експлуатації основних, підсобних, допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться на території Немовицької сільської ради в АДРЕСА_1 , на підставі рішення Немовицької сільської ради від 24 січня 2019 року № 893.

За умовами пунктів 3 - 5 договору оренди на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна - піднавіс, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 1 184 372,65 грн. Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк.

Відповідно до акта приймання-передачі земельної ділянки від лютого

2019 року, Немовицька сільська рада передала в оренду земельну ділянку несільськогосподарського призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості строком на 49 років, площею

1,1419 га, на АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 прийняла цю земельну ділянку в оренду. Передання земельної ділянки проводиться згідно з договором оренди земельної ділянки, який укладено та зареєстровано 05 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 30226267.

З інформаційної довідки від 12 листопада 2021 року № 284422826 встановлено, що земельна ділянка площею 1,1419 га, кадастровий номер :11:001:0040, для розміщення та експлуатації основних, підсобних

і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, належить на праві комунальної власності територіальній громаді в особі Немовицької сільської ради.

05 лютого 2019 року здійснено реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки між орендарем ОСОБА_1 та орендодавцем територіальною громадою в особі Немовицької сільської ради; на земельній ділянці розміщена будівля - цех з переробки, дроблення, сушіння та фасування відходів деревини, загальною площею 979,1 кв. м (

АДРЕСА_1 , рік побудови 1986 року), що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 25 квітня

2019 року.

Згідно з висновком експерта Рівненського експертно-криміналістичного центру від 27 серпня 2021 року № СЕ-19/118-21/6491-ПЧ підпис від імені

ОСОБА_1 у графі «Орендар» на п`ятому аркуші договору оренди землі від 05 лютого 2019 року (земельна ділянка загальною площею 1,1419 га, кадастровий номер :11:001:0040) виконаний не ОСОБА_1 ,

а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендар»

в розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена усього на суму

94 749,81 грн, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендар» в акті прийому передач земельної ділянки від лютого 2019 виконаний вірогідно не ОСОБА_1 . Вирішити питання

в категоричній формі не виявилось можливим по причині вказаній в пункті 2 дослідницької частини висновку експерта. Підпис від імені ОСОБА_1

в додатковій угоді до договору оренди землі від 05 лютого 2019 року, кадастровий номер :11:001:0040 від 28 лютого 2019 виконаний вірогідно не ОСОБА_1 . Вирішити питання в категоричній формі не виявилось можливим по причині вказаній в пункті 2 дослідницької частини висновку експерта. Підпис від імені ОСОБА_4 в заяві ОСОБА_4 від

09 липня 2018 року про надання дозволу на складання технічної документації виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в заяві ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року про внесення зміни в рішення Немовицької сільської ради від 15 листопада 2018 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції повною мірою не відповідає.

Щодо вимог про визнання договору неукладеним

Особа не може вважатися такою, що наділена цивільними правами чи

є зобов`язаною на користь іншої особи, у випадку, коли відсутня сама підстава виникнення відповідних прав та обов`язків, зокрема правочин.

Так, за змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином

є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином

є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований

в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину,

а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин

у письмовій формі не вчинений.

Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За змістом статей 76, 102 ЦПК Українивисновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Разом з тим, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами

у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У справі, що розглядається, позивачка звернулася з вимогами, які

в подальшому були збільшені, про визнання неукладеним договору оренди землі від 05 лютого 2019 року між Немовицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки кадастровий номер: :11:001:0040, площею 1,1419 га, мотивуючи їх тим, що підпис від її імені договорі оренди від 05 лютого

2019 року вказаної земельної ділянки виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою, що також підтверджено висновком експерта від 27 серпня 2021 року № СЕ-19/118-21/6491-ПЧ (а. с. 140148).

За встановленими у справі обставинами, оспорюваний вказаний договір ОСОБА_1 не підписувала та, відповідно, волевиявлення щодо правочину не було, істотних умов цього договору не погоджувала.

З урахуванням викладеного немає підстав вважати договір оренди землі від 05 лютого 2019 року укладеним.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року

у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові

від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження

№ 14-79цс21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі

№ 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), від якого не відступила

у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19ц (провадження

№ 14-79цс21), зробила висновок про те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Таким чином, апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору оренди неукладеним задоволенню не підлягають, з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права.

Щодо вимог про скасування рішення державного реєстратора

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту

в обраний спосіб.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі

№ 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі

№ 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року

у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952-IV).

В абзаці третьому частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV, зокрема, встановлювалося, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зазначене положення закону обумовлено тим, що суд вирішує спір про право. Скасування державної реєстрації речових прав повинно бути пов`язано

з підставою для проведення такої реєстрації, з одночасним визнанням того, хто набуватиме це право. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності.

При розгляді справи цієї категорії суд визначає: (а) неправомірність дій особи, яка зазначена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник (адже саме ці дії призвели до внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно цих відомостей); (б) тим самим суд констатує, що ці дії не були здатні призвести до набуття права власності особою, яка позначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник, а тому (в) в цієї особи відсутнє право власності, а отже

(г) право власності належить позивачеві (якщо позивач доведе всі наведені вище обставини).

Положення Закону № 1952-IV регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями Закону № 1952-IV, чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення.

Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV передбачено, що

у разі якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.

Положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV.

В силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV, відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення.

Обов`язок суду скасовувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав (обтяжень) слід розуміти як обов`язок суду вирішити наявний спір про право.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами).

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду

у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині скасування рішення державного реєстраторау зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав, зазначивши, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав, який не призводить до ефективного відновлення права, яке, за доводами позивача, є порушеним, водночас позивачка не позбавлена права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 договір оренди землі від 05 лютого 2019 року не підписувала, зробив правильний висновок про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора Сарненської районної державної адміністрації Мельник Н. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45455235 від 11 лютого

2019 року, про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі, серія та номер б/н від 05 лютого 2019 року, номер запису про інше речове право 30226267 від 05 лютого 2019 року.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо

в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але апеляційним судом допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, судове рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, третя особа - Сарненська районна державна адміністрація, про скасування рішення державного реєстраторавідповідно до статті 413 ЦПК України, підлягає скасуванню із залишенням в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Рівненського апеляційного суду від 08 вересня

2022 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українипостанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин понесені ОСОБА_1 судові витрати в розмірі

2 724,00 грн зі сплати судового збору за подання позову та касаційної скарги слід стягнути з Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 141, 409, 410, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, третя особа - Сарненська районна державна адміністрація, про скасування рішення державного реєстратора скасувати та залишити в силі в цій частині рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 січня 2022 року.

В іншій частині постанову Рівненського апеляційного суду від 08 вересня

2022 року залишити без змін.

Стягнути з Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 2 724,00 грн судових витрат, понесених у зв`язку з поданням позову та переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов