СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/5868/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Київ

суддя Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції про зняття арешту з майна.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2023 року визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О. Справу передано судді 15.11.2023 року.

У відкритті провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У своїй позовній заяві позивач просить зняти арешт з всього майна, яке належить їй на праві власності, накладений на підставі постанови державного виконавця Святошинського ВДВС у м.Києві від 20.08.2014 року у виконавчому провадженні № 43193828 зареєстрованого за № 34901995 від 24.04.2017 року, виключивши даний арешт з державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.05.2014 року на виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва від 10.03.2011 року відповідачем відкрито виконавче провадження № 43193828. 20.08.2014 року державним виконавцем Федоренко А.М. винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника, обтяження зареєстровано за № 34901995 від 24.04.2017 року. 24.04.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу.

В липні 2023 року вона дізналася про існування арешту та звернулася до відповідача з вимогою про зняття арешту, але їй було відмовлено через відсутність підстав для поновлення виконавчого провадження.

Рішенням Святошинського районного суду м. Київ від 07.02.2023 року визнано договір поруки від 15.03.2006 року припиненим та скасовано арешти пов`язані з вказаним договором поруки, але фактично скасувати його вона не може через відсутність даних виконавчого провадження та номеру реєстрації обтяження судовому рішенні.

Згідно повідомлення від 20.07.2023 року Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції 24.04.2017 року державним виконавце винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Завершення виконавчого провадження із зазначених підстав не передбачає зняття арешту з майна (коштів) боржника.

Таким чином, позивач у даній справі є боржником у виконавчому провадженні, на майно якого державним виконавцем накладено арешт, а предметом позову є зняття арешту з майна боржника.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд у постановах від 19.01.2022 року по справі № 577/4541/20 та від 07.06.2023 року по справі №200/12288/19 зауважив, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження №12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження №61-19066св20).

Судова практика в зазначеній категорії справи є сталою і підстав відступати від зазначених висновків суд не вбачає.

Приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні ВП №43193828, відкритому на підставі виконавчого листа №2-1509/11, виданого Святошинським районним судом міста Києва і арешт майна здійснено державним виконавцем у даному виконавчому провадженні для вжиття заходів примусового виконання рішення, суд дійшов висновку, що законом визначений інший порядок для звернення до суду за захистом порушеного права позивача, а тому слід відмовити у відкритті провадженні у справі на підставі п.1.ч.1 ст.186 ЦПК України.

ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися зі скаргою на бездіяльність виконавчої служби саме за наслідками відмови у задоволенні її заяви про зняття арешту, а не під час прийняття державним виконавцем постанов про закінчення виконавчого провадження.

Між сторонами немає спору про право власності на нерухоме майно, на яке накладено арешт. Позивач, яка була боржником у виконавчому провадженні, позбавлена іншого способу захисту свого права на мирне володіння майном, аніж оскарження бездіяльності органу державної виконавчої служби щодо незняття арешту з належного їй майна.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами частини другої статті 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Отже, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, приходжу до висновку, що вимоги позивача не підлягають вирішенню в порядку позовного провадження, у зв`язку з чим, у відкритті провадження слід відмовити та роз`яснити позивачу право на оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст. ст. 260, 353 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції про зняття арешту з майна.

Роз`яснити позивачу право на звернення на підставі VII ЦПК України в порядку судового контролю за виконанням судових рішень із скаргою на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Текст ухвали складено 20.11.2023.

Суддя: Ю.О. Твердохліб