Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2035/15-ц
Провадження № 4-с/376/3/2023
"16" травня 2023 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді: Батовріної І.Г.,
за участю секретаря судового засідання: Борисевич Д.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сквира Київської області скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Страмко Ірина Михайлівна, ОСОБА_2 на дії державного виконавця,-
В судове засідання представник скаржника адвокат Тараненко Я.Ю. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.
Начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Києві та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, надали суду заяви з проханням проводити судовий розгляд без їх участі.
Суд вважає за можливе розглянути скаргу у відстуності сторін на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Згідно із частиною першою статті 74 зазначеного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист №376/2035/15 виданий 24.12.2015 Сквирським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі 3000грн. щомісячно, починаючи з 25.09.2015 до досягнення дитиною повноліття.
Боржник в період з липня 2016 року по 01 лютого 2023 року допустив заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 3 роки. Заборгованість складає 236697,90 грн.
08.02.2023 головний державний виконавець Страмко І.М., керуючись ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» наклала на боржника ОСОБА_1 штраф в розмірі 118348,95 грн. (у розмірі 50% від суми заборгованості аліментів, яка виникла станом на 01.02.2023).
У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.
Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами(частина перша статті 18 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону№ 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Представник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця про накладення на нього штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За приписами частини другої та третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
28 серпня 2018 року набрав чинності Закон № 2475-VIII, яким доповнено статтю 71 Закону № 1404-VIII частиною чотирнадцятою такого змісту:
«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».
Станом на 01.02.2023 заборгованість зі сплати аліментів становила 236697,90грн., що не спростовується скаржником. Заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що зумовила застосування до заявника штрафу, утворилася до набрання чинності частиною чотирнадцятою статті 71 Закону №1404-VIIIта перевищувала суму відповідних платежів за три роки.
Таким чином, оскаржувана постанова старшого державного виконавця Страмко І.М. про накладення на скаржника штрафу прийнята відповідно до законодавства, а саме абзацу третього частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VIII.
Щодо доводів скаржника про принцип незворотної дії закону у часі, суд зазначає таке.
Законом № 2475-VIII частину четверту статті 11 Закону № 1404-VIII викладено в такій редакції: «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 1404-VIII строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Законом №2475-VIII посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20 відсотків суми несплачених аліментів), за два роки (30 відсотків суми несплачених аліментів), за три роки (50 відсотків суми несплачених аліментів).
Положення абзацу третього частини чотирнадцятої статті 71 Закону№ 1404-VIII передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, який дорівнює сумі відповідних платежів за три роки. Тобто зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення. Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника.
Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу.
Старший державний виконавець Страмко І.М. правильно застосувала частину чотирнадцяту статті 71 Закону № 1404-VIII до триваючих правовідносин, а саме до прав та обов`язків, що продовжувалися на момент набрання чинності зазначеними положеннями, застосувавши акт прямої дії у часі.
Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.
Керуючись ст.ст.4,12-13,259-261, 447-451 ЦПК України, ст.ст.19,71, 74, 75 Закону України «Про виконавче провадження", суд,
У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Страмко Ірина Михайлівна, ОСОБА_2 на дії державного виконавця - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів до Київського апеляційного суду з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя І.Г.Батовріна