29 листопада 2023 року
Справа № 2-360/12
Провадження № 22-з/821/146/23
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Карпенко О.В.
суддів: Гончар Н.І., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Мунтян К.С.
учасники справи:
представник скаржниці: адвокат Довженко Валерій Іванович
орган, дії якого оскаржуються: Тальнівський районний відділ ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Коваленко Тетяни Борисівни про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Тальнівський відділ ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ),-
27 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Тальнівського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ).
Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2023 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2023 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Коваленко Т.Б. просила рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2023 року скасувати, а скаргу ОСОБА_1 залишити без розгляду. Крім того, в апеляційній скарзі заявлено орієнтовний розрахунок судових витрат у розмірі 6000,00 грн. та наголошено на тому, що докази фактично понесених в суді апеляційної інстанції витрат будуть подані додатково в порядку, передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Довженка В.І. залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Коваленко Т.Б. задоволено.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове, яким скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, інші заінтересовані особи по справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Тальнівський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) - залишено без розгляду.

13 листопада2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Коваленко Т.Б. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в якій зазначила, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката складають 6000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу було надано копію договору про надання правової допомоги від 30 серпня 2023 року, копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 08 вересня 2023 року, копію акту приймання-передачі виконаних послуг по справі №2-360/12 від 09 листопада 2023 року, копії квитанцій про сплату від 08 вересня 2023 року та від 09 листопада 2023 року, копію ордеру адвоката.

29 листопада 2023 року, до початку судового засідання, від представника ОСОБА_1 адвоката Довженка В.І. до суду надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат, в якій адвокат Довженко В.І. просив суд відмовити заявнику у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Вказував, що оскільки розподіл судових витрат пов`язаних з розглядом скарг регулюється спеціальною нормою ст. 452 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати, пов`язані з її розглядом покладаються судом на заявника, якщо ухвалено рішення про відмову в задоволенні такої скарги, а в даній справі апеляційним судом скаргу залишено без розгляду, то відсутні законні підстави для покладення судових витрат на скаржника.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що заява представника ОСОБА_4 - адвоката Коваленко Т.Б. підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою Черкаського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Довженка В.І. залишено без задоволення. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Коваленко Т.Б. задоволено.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове, яким скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, інші заінтересовані особи по справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Тальнівський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) - залишено без розгляду.

Враховуючи те, що апеляційним судом залишено без розгляду скаргу з підстав необгрунтованих дій заявниці ОСОБА_1 , тому застосуванню підлягає ст. 142 ЦПК України, згідно якої у разі закриття провадження чи залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Як установлено в частині другій статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Із матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції здійснювала адвокат Коваленко Т.Б., що підтверджується ордером серії СА № 1067383 від 19.10.2023 року (том 1, а.с. 160), договором про надання правової допомоги від 30.08.2023 року (том 1, а.с. 161), Додатковою угодою від 08.09.2023 року ( том 2 а.с. 9), копією акту приймання-передачі виконаних послуг від 09.11.2023 (том 2, а.с. 8), копіями квитанції №5В7Х-6Х4А-71Х6-ЕС54 від 08.09.2023 року на суму 4000,00 грн ( том 2 а.с. 4) та квитанції №9505-04В6-7МК0-СР3Х від 09.11.2023 року на суму 2000,00 грн (том 2 а.с. 5).

Як вбачається з доданих до заяви документів, судові витрати, які поніс ОСОБА_2 при розгляді апеляційної скарги в Черкаському апеляційному суді, складають 6000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору про надання правової допомоги гонорар адвоката визначається сторонами за домовленістю та вказується в акті виконаних робіт.

Додатковою угодою від 08.09.2023 року сторони погодили вартість окремих послуг згідно договору від 30.08.2023 року, зокрема:

Підготувати та подати апеляційну скаргу 4000 грн.;

Брати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції 2000 грн. за одне судове засідання, незалежно від його тривалості.

Згідно акту приймання-передачі виконаних послуг від 09.11.2023 року адвокат надав замовнику юридичні послуги по справі №2-360/12 відповідно до договору про надання правової допомоги від 30.08.2023 року, а замовник прийняв послуги з написання апеляційної скарги та участі в судовому засіданні адвоката, вартість яких складає 6000,00 грн.

Пунктом 3 акту прийому-передачі виконаних послуг від 09.11.2023 визначено, що жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг замовник до виконавця не має.

Оцінивши надані суду докази, ознайомившись з актом приймання - передачі виконаних послуг від 09.11.2023 року, колегія суддів вважає, що заявлена до стягнення сума за надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції, за написання та подання апеляційної скарги та участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, є завищеною, оскільки дана справа не є справою великої складності, тому підготовка до цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи, крім того, надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції є менш об`ємною, аніж в суді першої інстанції,враховуючи, що предметом апеляційного перегляду було рішення про відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до положень ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/8257/15.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20 (провадження № 61-2042св22), від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження 19990ск21).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Надаючи оцінку доказам у справі, суд апеляційної інстанції враховує позицію Великої Палати ВС, висловлену у справі № 904/4507/18, де зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VІ).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VІ врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно - виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. ВП ВС наголосила, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата, тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини».

Приймаючи до уваги надані представником ОСОБА_2 - адвокатом Ковалено Т.Б. докази, прийняте судом апеляційної інстанції рішення від 08 листопада 2023 року, а також враховуючи принципи співмірності та критерії розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, а також заперечень представника ОСОБА_1 апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру таких витрат та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270, 367, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Коваленко Тетяни Борисівни про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Н.І. Гончар

Л.І. Василенко