Справа №372/280/22 Головуючий в суді І інстанції Проць Т.В.
Провадження № 22-ц/824/5788/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Шевчук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, третя особа ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що вона є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,0733 га цільове призначення для ведення садівництва.

Вказувала, що відповідач ОСОБА_1 є власником, а її дочка ОСОБА_3 є користувачем суміжної земельної ділянки № НОМЕР_1 . Навесні 2021 між вказаними земельними ділянками ОСОБА_3 встановила огорожу із суцільних металевих листів висотою від 2,08 до 2,64. Внаслідок непрозорості огорожі спричинилося затінення земельної ділянки, погіршилось провітрювання, що перешкоджає нормальному розвитку рослин. Крім того, встановлення огорожі призвело до порушення інсоляційного режиму її земельної ділянки.

На підставі викладеного, позивач просила суд усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, а саме привести огорожу між земельними ділянками НОМЕР_2,НОМЕР_1 у відповідність до п.6.7 ДБН Б.2.2.-5:2011 «Благоустрій територій».

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що вона є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 кадастровий номер :03:019:0021.

Вказувала, що з північної сторони де її ділянка межує з земельною ділянкою позивача встановлено два паркани, один з яких, той що встановлений ОСОБА_2 , складається з бетонної основи та сітки рябиці, а інший - із металопрофілю.

Як було нею з`ясовано, встановлений власником ділянки № НОМЕР_2 паркан проходить по території належної їй ділянки № НОМЕР_1 , тобто фактична межа у вигляді паркану з бетонного фундаменту та сітки-рабиці зміщена в бік земельної ділянки її власника, на що остання свого дозволу на давала.

На підставі викладеного, вона просила суд зобов`язати ОСОБА_2 відновити за власний рахунок становище земельної ділянки кадастровий номер :03:019:0021 в СТ «Мрія» с.Підгірці Обухівського району до становища, яке існувало до моменту порушення, а саме зобов`язати ОСОБА_2 звільнити поверхню цієї земельної ділянки з північної її сторони на межі з земельною ділянкою кадастровий номер :03:019:0020 від паркану з бетонного фундаменту та сітки-рабиці.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року у задоволенні позову та зустрічного позову відмовлено.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000 грн та 16 000 грн відшкодування витрат на проведення судової експертизи, а всього стягнуто 51 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні її позову, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевим судом не враховано, що садове товариство перебуває на території села Підгірці, благоустрій в якому регулюється саме нормами ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» та ДБН Б.2.2 -5:2011 «Благоустрій територій». До того ж, село Підгірці входить до складу Козинської селищної територіальної громади, на території якої діють Правила благоустрою, які затверджені Рішенням 15 сесії VIII скликання від 04.11.2021 р. №29.

Згідно розділу 10 вказаних правил, утримання прибудинкової території має здійснюватись відповідно до норм ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а отже і висота парканів також регулюється вказаними нормами.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні її позову, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що місцевим судом не враховано, що про факт порушення її прав, як землевласника вона дізналася лише в травні 2022 року після проведення відповідної земельно-технічної експертизи та ознайомлення з висновком експерта, а відтак, даний спір виник в травні 2022 року, що і стало підставою для пред`явлення зустрічного позову у даній справі. Тому, вважає, що не можуть бути підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову посилання суду першої інстанції на те, що огорожа з боку земельної ділянки ОСОБА_2 збудована в 1995 році і з того часу жодних претензій у суміжного землевласника з цього приводу не виникало.

Вказує, що висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 17.05.2022 року №233/05-2022 спростовано не було, а тому, місцевий суд мав прийняти й належним чином оцінити даний доказ.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати а також стягнути з відповідачів витрати понесені нею в суді першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що її не було належним чином повідомлено про надходження заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, що позбавило її можливості подати свої заперечення. Вказує, що відповідачем порушено процесуальний порядок звернення з клопотанням про розподіл судових витрат.

Від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій вона заперечує проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та просить залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вони просить залишити апеляційну скаргу на додаткове рішення без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним вищезазначені апеляційні скарги на рішення залишити без задоволення, а апеляційну скаргу на додаткове рішення задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що норми ДБН Б.2.2.-5:2011 не регулюють спірні правовідносини оскільки вони стосуються земельних ділянок прибудинкової території садибної забудови, до яких земельні ділянки сторін у справі не належатьі належних та допустимих доказів на підтвердження негативних наслідків від наявності спірного паркану нею не надано.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав з боку ОСОБА_2 суду не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 понесла у зв`язку з розглядом справи витрати на проведення експертизи в розмірі 16 000 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 35 000 грн., які підлягають стягнення з ОСОБА_2 .

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,071 га кадастровий номер :03:019:0021 цільове призначення для садівництва в с.Підгірці Обухівського району Садове Товариство «Мрія», що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 04.05.2006 року державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Бірюк О.А.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.05.2022 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Ястремської Ж.В., Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0733 га, кадастровий номер :03:019:0020 цільове призначення для колективного садівництва в с.Підгірці Обухівського району Садове Товариство «Мрія».

Згідно Висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження №3180 від 10.12.2021 висота огородження (паркану) з профнастилу між земельними ділянками НОМЕР_2 і №48 не відповідає вимогам п.6.7 ДБН Б.2.2.-5:2011 «Благоустрій територій», яким передбачено, що висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Із статуту Садівницького Товариства «Мрія» затвердженого Рішенням Загальних зборів членів Садівницького Товариства «Мрія» протоколом №3 від 23 травня 2017 року вбачається, вказане СТ є обслуговуючим кооперативом, створеним засновниками на добровільних засадах, шляхом об`єднання фізичних та юридичних осіб для надання послуг переважно членам СТ на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів. Садівницьке товариство діє на підставі Статуту, який регулює, зокрема, мету та види діяльності, права та обов`язки товариства, умови і порядок прийому в члени та вибуття з нього, права та обов`язки членів товариства, визначає органи управління тощо. Вказаним статутом питання облаштувань огорож (парканів) в товаристві не визначено.

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №233/05-2022 від 17.05.2022 встановлений паркан з північної сторони на земельній ділянці кадастровий номер :03:019:0021 не відповідає координатам поворотних точок меж земельної ділянки, які містяться в Технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 для ведення садівництва в СТ «Мрія», яка розроблена у 2013 році. В межах земельної ділянки з кадастровим номером :03:019:0021 знаходиться паркан встановлений власником земельної ділянки кадастровий номер :03:019:0020. Нормами ДБН Б.2.2.-5:2011 «Благоустрій територій», зокрема п.6.7 встановлена висота паркану (огорожі) для земельних ділянок і прибудинкової території садибної забудови. Оскільки використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до Закону та статутів цих товариств, то нормами ДБН Б.2.2.-5:2011 «Благоустрій територій» висота встановлення паркану (огорожі) земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої в межах садового товариства не визначена.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи в цивільній справі №372/280/22 №3225 від 18.08.2022 фактичні межі земельної ділянки, що визначені по зовнішньому краю бетонного фундаменту паркану сітка-рабиця не відповідають межам земельної ділянки з кадастровим номером :03:019:0020, зазначеним у відомостях Державного земельного кадастру. Фактична межа земельної ділянки з північного боку зміщена відносно меж земельних ділянок в Державному земельному кадастрі в південному напрямку на 0,40 - 0,44 м, з південного боку зміщена в південному напрямку на 0,44-0,47 м., з західного боку - зміщена в східному напрямку на 0,74-0,77 м, зі східного боку - зміщена в східному напрямку на 0,77 м. Розміри і однакові напрямки зміщення фактичної межі досліджуваної земельної ділянки, а також фактичних меж декількох суміжних земельних ділянок вказують на наявність систематичного характеру даного зміщення, що виникло під час встановлення зовнішніх меж земельних ділянок при розробці технічної документації із землеустрою та формуванні земельних ділянок в Державному земельному кадастрі. Фактичні межі земельних ділянок з боку проїзду загального користування зміщені відносно меж земельних ділянок в Державному земельному кадастрі в одному південно-західному напрямку. Межі земельних ділянок, що належать позивачу та відповідачу, є суміжними (не перетинаються) та мають одну довжину 44,80. Суміжні кути повороту мають ідентичні координати. Накладення меж земельних ділянок в базі даних Державного земельного кадастру відсутні.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно з частинами першою та другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Як вбачається з матеріалів справи, земельні ділянки позивача та відповідача розташовані на території Козинської селищної територіальної громади в Садовому Товариству «Мрія», тобто за межами населеного пункту.

Зі змісту п. 6.7. ДБН Б.2.2-5:20 II ««Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій. Благоустрій територій» вбачається, що він стосується проектування огорож на окремих ділянках садибної забудови, а також усієї прибудинкової території садибної забудови (землі житлової та громадської забудови), але не земельних ділянок дачної та садової забудови на території Садового товариства «Мрія», що встановлено висновком експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 17.05.2022 р. №233/05-2022.

Стаття 35 ЗК України визначає, що використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів садових товариств.

Статут Садівницького товариства «Мрія» у новій редакції, затвердженій рішенням загальних зборів членів товариства від 23.05.2017 р. висоту встановлення паркану (огорожі) між земельними ділянками, розміщеними у садівницькому товаристві не визначає.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що норми ДБН Б.2.2.-5:2011 не регулюють спірні правовідносини, оскільки вони стосуються земельних ділянок прибудинкової території садибної забудови, до яких земельні ділянки сторін у справі не належать, а у статуті Садового Товариства «Мрія» вимоги та обмеження до встановлення парканів не визначені, відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про факт порушення її прав як землевласника, оцінюються колегією суддів критично, позаяк вказане не доведено належними та допустимими доказами. Так, посилання апелянта на висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 17.05.2022 року №233/05-2022, також оцінюється колегією суддів критично, позаяк вказаний висновок хоч і містить висновки, що встановлений з північної сторони паркан не відповідає координатам поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_6 та фактично знаходиться в межах земельної ділянки :03:019:0021, проте не вказує на порушення права власності ОСОБА_1 , оскільки не містить підтвердження того, що внаслідок зміщення меж земельної ділянки, змінився її розмір в сторону зменшення.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення, колегія суддів вважає, що вони частково заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 6 статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина восьма, дев`ята статті 139 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Від позивача клопотання про зменшення витрат відповідача на оплату правничої допомоги адвоката, , які підлягають розподілу, не надходило.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12 жовтня 2006 року (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до частини першої-третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи (частина перша статті 108 ЦПК України).

Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Окунєв І.С. надав до суду: договір від 05.05.2022 року №74/05-2022 року щодо проведення експертизи та квитанцію від 05.05.2022 року №0.0..1 та від 16.05.2022 року №0.0..1; договір про надання правової допомоги від 02.05.2022 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та додаткова угода №1 до нього; акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 22.12.2022 року в якому наведено детальний опис робіт (послуг, виконаних (наданих) адвокатом Окуневим І.С.; шість квитанцій що підтверджують сплату відповідачем гонорару адвокату Окунєву І.С. в сумі 35000,00 грн.; детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих адвокатом Окунєвим І.С. що викладений в акті виконаних робіт від 22.12.2022 року за договором про надання правової допомоги від 02.05.2022 року.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано, що стягнення витрат на проведення експертизи за замовленням учасника справи у випадку відмови у задоволенні позовних вимог суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України, а відтак додаткове рішення в цій частині є таким, що ухвалене за неповного з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, є підставами для його скасування в цій частині з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог ОСОБА_3 .

Разом з тим, докази апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушень норм процесуального права при ухвалення додаткового рішення судом першої інстанції, відхиляються колегією суддів, оскільки не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а посилання на інші порушення норм процесуального права теж відхиляються колегією суддів, позаяк ці доводи не впливають на законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, оскільки згідно ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень апеляційні скарги не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому їх апеляційні скарги на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення необхідно задовольнити частково, а оскаржуване додаткове рішення в частині відшкодування витрат на проведення судової експертизи - скасувати, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, а в іншій частині оскаржуване додаткове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року - без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення - задовольнити частково.

Додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року скасувати в частині відшкодування витрат на проведення судової експертизи та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: