Номер провадження: 22-ц/813/3221/23
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Дришлюка А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шулика Максима Юрійовича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Дяченко В.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої сторони: Моторного (транспортного) страхового бюро України, про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

05.08.2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої сторони: Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ), про стягнення матеріального збитку у сумі 128 538,77 грн., вартість евакуації автомобіля 3 100,00 грн., вартість поштових витрат - 221,30 грн., вартість отримання відеозапису - 240,99 грн., вартість заправки ГСМ 16 954,64 грн., вартість технічного обслуговування 5 227,84 грн., вартість ксерокопіювання -100,00 грн., послуги адвоката - 8023,55 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. а також вартість збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 10 403,16 грн., а також зазначив, що орієнтована вартість судової автотехнічної експертизи складає 5 000 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 23.01.2020 року на Миколаївській дорозі, 142 «Б», в м.Одесі сталася ДТП з вини ОСОБА_1 , який, керуючи автомобілем Hyundai Grandeur, д/н НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем Kia Sou, д/зн. НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 .

Заподіяний збиток позивач підтверджував висновком експертного товарознавчого дослідження ФОП ОСОБА_3 №674-02/20, згідно якого вартість матеріального збитку склала 254 888,77 грн., в тому числі втрата товарної вартості 15 246,06 грн., вартість оцінки 3000,00 грн.

Автомобіль відповідача не був застрахований, тому МТСБУ здійснило виплату в розмірі 129 350,00 грн.

Посилаючись на те, що різниця між сумою вартості матеріального збитку та вартості оплати за оцінку пошкодженого автомобіля і сумою відшкодування МТСБУ, складає 128 538,77 грн., позивач просив його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Крім того, у зв`язку з ДТП, позивач посилався на те, що ним були понесені наступні витрати: евакуація пошкодженого автомобілю у розмірі 3100,00 грн., поштові витрати у розмірі 221,30 грн., вартість відео-запису з місця ДТП у розмірі 240,99 грн.

Також у зв`язку, із ДТП позивач був вимушений експлуатувати інший автомобіль Hyundai Santa Fe, д/н НОМЕР_3 , на заправку паливом, якого витрачено на суму 16 954,64 грн. та на технічне обслуговування якого ним витрачено 5227,84 грн.

Збитки у сумі 10 403,16 грн., у вигляді упущеної вигоди, складаються з неотримання доходів за 3 пропущених робочих дня, за основним місцем роботи позивача, через необхідність проведення огляду пошкодженого автомобіля, його евакуації.

Обгрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що ним був перенесений стрес, так як під час події керувала автомобілем Kia Soul, д/зн. НОМЕР_2 , його вагітна дружина, а пасажиром була неповнолітня дочка позивача. Дитина народилась раніше строку, слабкою, з заниженою вагою, для підтримки здоров`я дружини та дитини були витрачені значні кошти. Тривалий час сім`я позивача не може користуватись автомобілем, що порушує сформований спосіб життя.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

В ході розгляду даної справи, за клопотанням представника позивача ОСОБА_4 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року у справі було призначено судову автотехнічну експертизу (т.1, а.с.122-123).

За проведення цієї судової експертизи позивачем було сплачено 2353,54 грн. (т.1, а.с.145, 165), які представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача (т.1, а.с.164).

В подальшому, представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 надав суду заяви про долучення до справи доказів про сплату за правову допомогу та додав до суду копії Договорів від 23 січня, 10 липня 2020 року та 23 серпня 2020 року про надання адвокатських послуг, копію акту виконаних робіт від 19 листопада 2021 року та квитанції про сплату витрат на правову допомогу, всього в сумі 16 967 грн. (т.2, а.с.7-21).

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача ОСОБА_5 просив стгнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 16 000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково (т.2, а.с.44-51).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальний збиток на суму 128538,77 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати у вигляді:

вартість судової автотехничної експертизи №21-96 від 11.02.2021 року обставин ДТП на суму 2353,54 грн.;

вартість за евакуацію автомобіля на загальну суму 3100,00 грн.;

вартість поштових витрат у розмірі 221,30 грн.;

вартість отриманої відео-запису з місця пригоди у сумі 240,99 грн.;

вартість на заправку автомобіля з часу пригоди до кінця ремонту на загальну суму 16954,64грн.;

вартість технічного обслуговування автомобілю на суму 5227,84 грн.;

вартість ксерокопіювання на суму 100,00 грн.;

вартість послуг адвоката на суму 16000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 10403,16 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1500,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2022 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (т.2, а.с. 62-67).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2022 року залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.2, а.с.76-81).

У зв`язку зі звільненням головуючого у справі судді ОСОБА_6 у відставку з посади судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21.02.2023 року, з урахуванням службової записки у даній справі про заміну судді-доповідача, на підставі п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованної системи документообігу в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 року головуючий у справі суддя Гірняк Л.А. була замінена на суддю Сегеду С.М., суддів Заїкіна З.С. і Сєвєрову Є.С. (т. 2, а.с. 92).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями визначено інший склад суду: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Драгомерецький М.М., Дришлюк А.І. (т.2, а.с.95).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 26.05.2023 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 26.05.2023 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.07.2022 року, під головуванням судді Гірняк Л.А. (т.2, а.с. 71), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (т.2, а.с. 72-75).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок ДТП з вини відповідача позивачу була завдана матеріальна і моральна шкода, а також спричинені збитки у вигляді упущеної вигоди (т. 2, а.с. 44-51).

Однак, колегія суддів не може у повній мірі погодитися з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом Hyundai Grandeur, д/н НОМЕР_1 , по Миколаївській дорозі, у м. Одесі, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміни, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом позивача ОСОБА_2 Kia Sou, д/зн. НОМЕР_2 , під керуванням вагітної дружини позивача ОСОБА_7 . В автомобілі також знаходилася в якості пасажира донька позивача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Березівського районного суду Одеської області від 21.02.2020 року ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців (т.1, а.с. 11).

Разом з тим, постановою Одеського апеляційного суду від 24.07.2020 року постанова Березівського районного суду Одеської області від 21.02.2020 року скасована, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито з підстав відсутності в його діях адміністративного правопорушення (т.1, а.с. 13-16).

Згідно висновку експерта ОНДІСУ № 21-96 від 11.02.2021 року автотехнічної експертизи обставин ДТП зіткнення автомобілів Hyundai Grandeur, д/н НОМЕР_1 , що належить відповідачу, та Kia Sou, д/зн. НОМЕР_2 , що належить позивачу, дії ОСОБА_1 не відповідали вимогам правил дорожнього руху та з технічної точку зору перебувають у причинному зв`язку з ДТП (т.1, а.с.140-144).

Таким чином, дослідженими доказами по даній цивільній справі встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталася 23.01.2020 року, з вини водія автомобілю Hyundai Grandeur, д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у м.Одеса на Миколаївській дорозі, 142 «Б», сталося зіткнення з автомобілем Kia Sou, д/зн. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , в результаті чого автомобіль Kia Sou, д/зн. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження (т.1, а.с. 140-141).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована не була.

28.05.2020 року МТСБУ виплатило позивачу ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 129 350,00 грн. (т.1, а.с. 42-43).

Таким чином, різниця між сумою вартості матеріального збитку та вартістю, яка була сплачена позивачу, складає 128 538,77 грн.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд зазначає, що відмова від адміністративного переслідування через відсутність складу адміністративного правопорушення, не може перешкоджати реалізації права на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Тобто, закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП з підстав п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, не є перешкодою для встановлення в інших процедурах винуватості особи в якості підстави або ж її невинуватості, з метою притягнення до цивільної відповідальності. Спір по відшкодуванню майнової шкоди на користь потерпілих внаслідок ДТП може бути вирішений судом у порядку цивільного судочинства. Особи, як суб`єкти приватноправового права можуть доводити свою невинуватість та заподіяну шкоду у процедурі цивільного судочинства.

Інше перешкоджало б судовому захисту прав осіб, зробивші ілюзорним механізм компенсації шкоди.

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ст. 22 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ст. 1194 ЦК України, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди винуватець пригоди зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тому суд першої інстанції, враховуючи докази, що містяться в матеріалах справи, зокрема висновок експерта, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 , з вини якого сталося ДТП, на користь ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції необґрунтовано здійснив розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 цієї статті малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальних збитків та моральної шкоди у загальному розмірі 272 810,25 грн. Тобто загальний розмір позовних вимог не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та враховуючи складність даної справи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

В апеляційній скарзі представник відповідача також посилається на те, що обсяг ремонтних робіт, визначений у висновку № 674-02/20 від 14.02.2020 року набагато завищений і не відповідає технології ремонту, на його думку, вартість запчастин та робіт, які перелічуються у висновку, є необґрунтованими та завищеними.

Колегія суддів вважає ці доводи заявника апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки відповідач або його представник під час розгляду справи у суді першої інстанції не були позбавлені права звернутися із клопотанням про допит експерта та постановити останньому відповідні питання, а у разі необхідності звернутися із клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Доказів про те, що відповідач звертався з такими клопотаннями/заявами, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, у тому числі, доходів, які вона могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

За змістом вказаних приписів ЦК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі матеріальних збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Позивач також має довести , що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Посилаючись на те, що 23.01.2020 року сталася ДТП з вини відповідача, у позивача виникла необхідність проведення огляду пошкодженого автомобіля, проведення дій, пов`язаних з евакуацією автомобілю з місця проживання позивача на СТО, у зв`язку з чим ОСОБА_2 був вимушений пропустити 3 робочих дня. Тобто, позивач посилався на те, що з вини відповідача ОСОБА_1 позивач зазнав збитки у розмірі 10 403,72 грн.

Звертаючись із цими вимогами, позивач зазначав, що він працює і зареєстрований приватним підприємцем у Любашівській державній податкової інспекції Подільського управлення ГУ ДМС в Одеській області (т.1, а.с. 52).

Разом з тим, позивачем не надано належних і допустимих доказів, зокрема бухгалтерських документів, які б відображали реальний дохід від такої діяльності.

Сам по собі факт надходження коштів на банківську картку позивача у період з 01.02.2020 року по 29.02.2020 року у розмірі 381 449,01 грн. не дає підстави вважати, що ці кошти надійшли на рахунок позивача саме від здійснення ним підприємницької діяльність.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Крім того, у позові ОСОБА_2 зазначав, що у зв`язку з ДТП автомобіль КІА, д/н НОМЕР_2 , був пошкоджений і до проведення його ремонту не міг експлуатуватися, тому позивач був вимушений експлуатувати інший автомобіль - Hyundai Santa Fe, д/н НОМЕР_3 . Для експлуатації цього автомобілю позивачу прийшлося провести планове технічне обслуговування вартістю 5227,84 грн., а також витратити 16 954,64 грн. на заправку паливом цього автомобілю.

Доказів того, що експлуатація іншого автомобілю пов`язана саме із пошкодженням автомобілю КІА, д/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталася 23.01.2020 року, позивачем не надано.

Оскільки позивач не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження вимог щодо стягнення упущеної вигоди у розмірі 10 403,16 грн., вартості заправки іншого автомобілю у сумі 16 954,64 грн. та вартість його технічного обслуговування у сумі 5227,84 грн. з часу пригоди до кінця ремонту автомобілю КІА, д/н НОМЕР_2 , оскаржуване рішення в цих частинах підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Витрати пов`язані з поштовими відправленнями, отриманням відео-запису з місця пригоди та виготовлення ксерокопій документів не є судовими витратами, в сенсі ст. 133 ЦПК України.

Тому рішення суду, в частині стягнення вартості відеозапису з місця ДТП у сумі 240,99 грн., які були понесені не з цією справою, а значно раніше, що підтверджується Актом надання послуг № 59 від 30.01.2020 року (т.1, а.с.62) також підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові в цій частині.

Стягуючи моральну шкоду з відповідача на користь позивача у розмірі 50 000,00 грн. суд першої інстанції виходив із того, що:

- на момент пригоди пошкодженим автомобілем керувала вагітна дружина позивача ОСОБА_7 . Під час ДТП в автомобілі в якості пасажира також знаходилася неповнолітня дочка позивача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народження. Всі ці обставини спричинили позивачу моральні страждання. Крім того, дитина народилася на 33 тижні вагітності, недоношеним, замість покладених 40 тижнів. Перед пологами раніше призначеного строку дружина була госпіталізована і знаходилася на збереженні. Дитина народилася слабкою, зі зниженою вагою. Після пологів дружина тривалий час з дитиною знаходилася в пологовому будинку. Для підтримки здоров`я дружини і малюка сім`єю були витрачені чималі кошти, що вплинуло на сімейний бюджет сім`ї;

- майже 7 місяців сім`я позивача не мала можливості користуватися своїм електромобілем, що порушувало загальний сформований спосіб життя, приносило великі незручності, пов`язані з додатковими витратами часу і витратами на паливо;

- відповідачем ОСОБА_1 по сьогоднішній день не виплачено жодних коштів за рахунок відшкодування завданого матеріального збитку і моральної шкоди;

- було відмінено відпустку, яка запланована на літо 2020 року.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, враховуючи, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданнях з приводу пошкодження належного його рухомого майна, а також душевних страждань, пов`язаних зі станом здоров`я дружини, її вагітності, а також станом здоров`я їх неповнолітньої доньки, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, однак суд апеляційної інстанції вважає, що стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідне рішення суду в цій частини змінити та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому суд першої інстанції взагалі не обґрунтував свій висновок стосовно порушенням ним вимог, передбачених ч.2 ст. 137 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України щодо стягнення судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам, враховуючи зменшення компенсації суми завданої моральної шкоди в два рази.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 18.05.2022 року, в частині стягнення з відповідача на користь позивача упущеної вигоди у сумі 10 403,16 грн., витрат пов`язаних з отриманням відео-запису у розмірі 240,99 грн., вартості заправки паливом автомобілю у розмірі 16 954,64 грн., вартості технічного обслуговування автомобілю на суму 5 227,84 грн., , а всього в сумі32 826,63 грн. скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Що стосується вартості поштових витрат у розмірі 221,30 грн., а також вартості ксерокопіювання у сумі 100,00 грн., то вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як того вимагає ст. 140 ЦПК України

Крім того, оскаржуване судове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2022 року, в частині стягнення моральної шкоди, слід змінити, у зв`язку з чим в абзаці третьому резолютивної частини рішення цифри та слова: «50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн.» слід замінити цифрами та словами: «25 000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень)».

В решті оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із позовних матеріалів, позовні вимоги матеріального характеру фактично заявлені на суму 164 465,40 грн. (128 538,77 + 3100 + 240,99 + 16 954,64 + 5 227,84 + 10 403,16), морального характеру 100 000 грн. Судовий збір позивачем мав бути сплачений у загальному розмірі 2 485,45 грн. (1644,65 грн. + 840,80 грн.). Фактично сплачено 2786 грн. (т.1, а.с.1, 2).

Оскільки задоволенню підлягають позовні вимоги матеріального характеру на суму 131 638,77 грн. і морального на суму 25 000 грн., що складає відповідно 80,04% та 25% від заявлених позовних вимог, то на користь позивача ОСОБА_2 з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у загальній сумі 1526,58 грн., із яких 1316,38 грн. (1644,65 х 80,04%) - за задоволені вимоги матеріального характеру + 210,20 грн. (840,80 грн. х 25%) за задоволені вимоги морального характеру, що складає 61,42% від судового збору, який мав сплатити позивач, виходячи із первісних позовних вимог майнового і немайнового характеру.

Крім того, враховуючи, що за подання апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 сплатив 2250 грн. (т.2, а.с.61), а мав сплатити 3511,20 грн. (2250 грн. + 1261,2 грн., відповідно), то з нього на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1526,58 грн. і на користь держави в сумі 1984,62 грн.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають частково стягненню витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно задоволеним позовним вимогам, всього в сумі 9827,20 грн., що складає 61,42 % від витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 16 000 грн., які просив стягнути представник позивача на користь останнього.

Також відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, в сумі 1 642,89 грн., що складає 61,42% від фактично понесених судових витрат (221,3 грн. + 100 грн. + 2353,54 грн.).

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шулика Максима Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2022 року, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 упущеної вигоди, вартості за отримання відео запису з місця ДТП, вартості заправки автомобіля з часу пригоди та ремонту, вартості технічного обслуговування автомобілю, а всього в сумі 32 826,63 грн. скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2022 року, в частині стягнення моральної шкоди, розподілення між сторонами судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу, змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2022 року цифри та слова: «50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн.» замінити цифрами та словами: «25 000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень)».

Стягнути зОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , сплачений судовий збір у загальній сумі 1526,58 грн. (одна тисяча п`ятсот двадцять шість гривень 58 копійок), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9827,20 грн., (дев`ять тисяч вісімсот двадцять сім гривень 20 копійок) та інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, в сумі 1 642,89 грн. (одна тисяча шістсот сорок дві гривні 89 копійок).

Стягнути зОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір у сумі 1984,62 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 62 копійки).

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2022 року залишити без змін.

Судовий збір на користь держави стягнути за наступними реквізитами:

Отримувач коштів - ГУК в Од.обл./Малиновськ. р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526

Банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО) - 899998

Рахунок отримувача - UA0015757

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначенні платежу: судовий збір за апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26.05.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк