Справа № 297/1785/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., МАЦУНИЧА М.В.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 297/1785/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, визнання недійсним кредитного договору та зобов`язання повернути кошти, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Берегівського районного суду від 25 серпня 2020 року, повний текст якого складено 1 вересня 2020 року, головуючий суддя Ільтьо І.І., -

встановив:

21.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом АТ КБ «ПриватБанк» мотивуючи таким.

21.08.2018 із мобільного телефону за номером НОМЕР_1 на мобільний телефон позивача за номером НОМЕР_2 зателефонувала особа, яка представилася працівником компанії мобільного зв`язку ПАТ «ВФ Україна» та повідомила, що його на мобільний номер будуть надіслані sms-повідомлення з кодом, що його позивач повинен їм надіслати, оскільки в іншому разі телефон буде відключено від мережі.

Позивач отримав sms-повідомлення з кодами, які він повідомляв особі, яка телефонувала. Запитання стосовно банківських рахунків, номерів карток та паролів до них позивачу не задавалися.

Наступного дня після цієї розмови (22.08.2018) мобільний номер позивача НОМЕР_2 був заблокований.

23.08.2018 позивач зателефонував на номер, з якого надходили дзвінки йому ( НОМЕР_1 ), і отримав відповідь про те, що це приватний номер, а його мабуть обманули шахраї.

Після цього позивач звернувся до представництва ПАТ «ВФ Україна» у місті Берегові Закарпатської області, де йому повідомили, що найбільш імовірно він став жертвою шахраїв і йому необхідно чимшвидше заблокувати банківську картку.

Позивач одразу звернувся до найближчого відділення АТ КБ «ПриватБанк», після чого у відділенні та з подальших листів банку дізнався, що невідома особа 22.08.2018 оформила на його банківський (картковий) рахунок № НОМЕР_3 (угода SAMDNWFC0 від 15.12.2026) кредитний договір № DNH0CTCT0082419 за програмою «Швидкий кредит», за яким отримала 25000,00 грн, а також зняла з картки позивача належні йому 2684,86 грн.

На час звернення позивача до банку його банківську картку вже було заблоковано, у подальшому цю картку в банку вилучили та видали нову банківську картку.

27.08.2018 позивач звернувся до Берегівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області із заявою про злочин, за якою до Єдиного реєстру досудових розслідувань були цього ж дня внесені відомості за № 0000703 про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч. 1 КК України (пізніше було перекваліфіковано на ст. 190 ч. 1 КК України). Як зазначено в заяві, 22.08.2018 о 15-39 к.ч. невідома особа оформила на позивача вищезгаданий кредит і в період між 16-58 к.ч. і 17-24 к.ч. здійснила у місті Львові у магазині « MOYO » три купівлі комп`ютерної та електронної техніки на загальну суму 27297,00 грн). СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин факти викрадення у позивача грошових коштів та незаконного оформлення на нього кредиту є очевидними.

Незважаючи на це відповідач відмовляється повернути позивачу викрадені в нього власні кошти та натомість вимагає повернення банку кредитних коштів, яких позивач не отримував, погрожує стягненням цих коштів судовим порядком.

У листуванні, що з цього приводу виникло між сторонами, банк виходить із того, що у позивача за договором від 22.08.2018 № DNH0CTCT0082419 виникли кредитні зобов`язання, однак, банк не виконував вимоги закону щодо виникнення такого зобов`язання та всупереч законодавству про захист прав споживачів не вжив заходів для анулювання цього договору, пошуку винних осіб, повернення позивачу його власних викрадених коштів тощо.

Банк посилався на те, що кредитний договір міг бути укладений із використанням фінансового номера телефону позивача та іншої особистої інформації, водночас «задля безпеки клієнта» не надав позивачу навіть копії начебто укладеного ним кредитного договору.

Тим часом, умови кредитування за цим договором до позивача встановленим законом порядком не доводилися, він кредитні кошти не просив, не отримував, цей договір із його обов`язковими реквізитами та елементами не підписував, а відтак він проявляв вільного волевиявлення на укладання такого кредитного договору та не укладав його, відповідні зобов`язання у нього не виникли.

Умовою цивільно-правової відповідальності позивача повинна бути його вина у втраті, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тоді як такої вини немає.

Позивач намагався врегулювати з банком питання в позасудовому порядку, що виявилось неможливим через відмову банку.

Дії відповідача спричинили позивачу незручності та моральні страждання, розмір компенсації моральної шкоди оцінює у 1500,00 грн.

Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України щодо правочинів, умов їх дійсності, щодо відносин кредиту, банківського рахунку та виконання зобов`язань, на норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про захист прав споживачів», на норми банківського законодавства щодо відповідальності за неналежний грошовий переказ, на інші норми законодавства, якими регулюються питання переказу коштів, здійснення операцій із використанням електронних платіжних засобів, ґрунтуючись на правових позиціях, висловлених Верховним Судом у подібних правовідносинах, позивач ОСОБА_1 просив:

визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо надання йому кредиту за договором DNH0CTCT0082419 протиправними;

визнати недійсним кредитний договір DNH0CTCT0082419 між АТ КБ «ПриватБанк» і ним;

зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути йому безпідставно стягнуті кошти у розмірі 2684,86 грн;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його:

1500,00 грн у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди;

2500,00 грн у якості відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішенням Берегівського районного суду від 25.08.2020 позов задоволено частково:

визнано дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо надання ОСОБА_1 кредиту за договором DNH0CTCT0082419 протиправними;

визнано недійсним кредитний договір DNH0CTCT0082419, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 22.08.2018.

зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти у розмірі 2684,86 грн шляхом їх зарахування на будь-який діючий не кредитний (активний/не заблокований) рахунок ОСОБА_1 , який обслуговується АТ КБ «ПриватБанк», упродовж 30 робочих днів з дня набрання рішенням у справі законної сили;

у задоволенні позовної вимоги про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1500,00 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди відмовлено;

стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк»: на користь ОСОБА_1 2500,00 грн за понесені витрати на правничу допомогу; на користь держави судовий збір в розмірі 2305,20 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, які б безспірно свідчили про те, що позивач своїми діями сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не були встановлені та доведені, спірний кредитний договір був укладений з порушенням вимог закону, зокрема, щодо вільності волевиявлення позивача, і, крім того, з неправильним зазначенням прізвища позивача, без підписання його позивачем, без надання йому в передбачений законом спосіб повної інформації про умови кредитування, без урахування ненадійності верифікації банком клієнта тільки за номером телефону. Вимога про відшкодування моральної шкоди не була позивачем доведена.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, наводить у скарзі такі доводи.

Сторони належним чином уклали 22.08.2018 кредитний договір № DNH0CTCT0082419 за програмою «Швидкий кредит», на підставі якого позивачу були надані кредитні кошти в сумі 25000,00 грн, які були зараховані на картку клієнта НОМЕР_3 . Після зарахування коштів картку було додано до системи Google Pay, що дозволило здійснювати розрахунки, що й були зроблені 22.08.2018 на суми 8499,00 грн, 10999,00 грн і 7799,00 грн. На ці кошти у магазині «MOYO» у місті Львові були придбані комп`ютерна техніка та товари електроніки.

Банк діяв правомірно, виконав послідовність дій, передбачених для укладання договору, тоді як саме позивач порушив вимоги банківського законодавства, вимоги безпеки платежів, що їх мав виконувати, розголосив конфіденційні дані, що уможливило доступ сторонніх осіб до його банківського рахунку.

Вимоги ЦК України та законодавства про захист прав споживачів і банківського законодавства щодо досягнення згоди між сторонами договору стосовно його істотних умов, доведення до споживача інформації про умови кредитування були додержані, паспорт споживчого кредиту був сторонами письмово погоджений. Законом не вимагається підпитання сторонами всіх складових договору, позичальник може приєднатись до договору підписавши типову анкету-заяву, що й зробив позивач, який перед цим пройшов ідентифікацію в банку.

Між сторонами вже існували договірні відносини, що виникли раніше, а спірний кредитний договір був укладений в електронній формі, був підписаний позичальником шляхом обміну з банком ОТП-паролями, що відповідає закону та умовам цього договору.

Відтак у позивача виникли кредитні зобов`язання, зокрема: повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами.

Виявивши втрату електронного платіжного засобу чи здійснення несанкціонованих платежів із його використанням клієнт банку зобов`язаний негайно повідомити про це банк для блокування картки. До моменту такого повідомлення відповідальним за можливі збитки є клієнт, який не несе майнової відповідальності лише в разі, якщо не буде доведено, що він своїми діями сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Тим часом, на момент звернення позивача до банку відповідні дії вже були вчинені, платіжні операції в місті Львові вже були здійснені, що визнається й позивачем. Такі обставини звільняють банк від обов`язку доказування вини користувача картки.

Посилання позивача на наявність незавершеного кримінального провадження щодо привласнення невідомими особами його коштів на суть спору не впливає, наявність такого провадження не свідчить про неправомірність дій банку.

Твердження про безпідставність стягнення банком 2684,86 грн помилкове, позаяк ці кошти є частиною платежів, що були здійсненні позивачем 22.08.2018.

Виходячи з цього суд першої інстанції не мав підстав для задоволення всіх вимог позову.

Відповідач просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

У відзиві на апеляцію позивач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Підтверджує свою правову позицію в справі, зазначає, що не вчиняв юридично значимих дій, спрямованих на укладання спірного кредитного договору, а також підкреслює, що банк ще до його звернення заблокував картку, тобто, самостійно вже встановив протиправність дій із рахунком, проте, все одно наполягає на поверненні коштів, які позивач не отримував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Гринихи Т.Ю., яка апеляцію підтримала, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Поповича О.О., які скаргу не визнали, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 2, 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч. 3 п.п. 2, 4, 5, 11, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними правами не допускається;

у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;

сторони на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі з урахуванням отриманих на стадії апеляційного розгляду документів і матеріалів установлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України щодо зобов`язань, які виникають із договору кредиту, законодавством про переказ коштів, а також у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, чинній на час виникнення відповідних спірних правовідносин.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів, та повинні належно виконуватися, правові наслідки порушення зобов`язання встановлюються договором або законом (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610, 611 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти;

особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст. 1054 ч.ч. 1, 3 ЦК України).

Відповідно до ст. 6, ст. 627 ч.ч. 1, 2 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Сплата процентів за кредитом, сплата неустойки є істотними умовами договору, здійснюються у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 546, 548, 549, 550, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054, ст. 1056-1 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 ч. 1 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами);

використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ст. 207 ч.ч. 2, 3 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ч. 1 ЦК України).

Законом України «Про споживче кредитування» установлено таке:

договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (ст. 1 ч. 1 п. 1);

споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (ст. 1 ч. 1 п. 11);

до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту;

зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) … у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності; у такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит …;

споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено … , у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа …);

кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається … , істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором (ст. 9 ч.ч. 2, 6, 10);

у договорі про споживчий кредит зазначаються конкретні істотні умови кредитування (розмір кредиту, строк кредитування, порядок і умови надання кредиту, проценти за кредитним договором, забезпечення зобов`язань за кредитними договором, відповідальність за порушення зобов`язань тощо), а також інші умови за домовленістю сторін (ст. 12 ч. 1);

договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів …);

примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит;

обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (ст. 13 ч. 1);

договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом;

визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача (ст. 14 ч.ч. 1, 2).

Верховний Суд у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 висловив правову позицію, що її застосовує в подальшому, відповідно до якої, зокрема:

домовленість сторін правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину;

потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця;

способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту;

ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту;

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц, від 18.11.2020 у справі № 313/346/20 та від 26.12.2019 у справі № 467/555/19 про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачає, що:

електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ст. 5 ч.ч. 1, 4);

для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис; накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа; відносини, пов`язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом; використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах (ст. 6 ч.ч. 1, 2, 3, 4);

юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму (ст. 8 ч. 1);

використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством (ст. 14 ч. 2).

Згідно із Законом України «Про електронну комерцію»:

електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 3 ч. 1 п. 6);

електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (ст. 3 ч. 1 п. 7);

одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (ст. 3 ч. 1 п. 12);

пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 ч. 1);

електронний договір, крім визначених ЦК України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про, зокрема, технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони (ст. 11 ч. 2);

відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ч. 6);

електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі; кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ст. 11 ч. 12);

якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 ч. 1).

За правилами, встановленими Законом України «Про електронний цифровий підпис»:

електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних (ст. 1 абз. 2);

електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача; електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (ст. 1 абз. 3);

порядок застосування електронного підпису, у тому числі електронного цифрового підпису в банківській системі України та суб`єктами переказу коштів визначається Національним банком України (ст. 5 ч. 9).

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком;

банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами;

банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (ст. 1066 ч.ч. 1, 2, 3 ЦК України).

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження;

грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (ст. 1071 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 ч. 1 ЦК України).

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (Закон № 2346-III) встановлює, що:

ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу (ст. 1 п. 1.15.);

переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі; ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою;

неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі (ст. 1 п. 1.24.);

неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів (ст. 1 п. 1.32.);

банк під час використання користувачем електронного платіжного засобу зобов`язаний інформувати його про випадки підвищеного ризику збитків для користувача і пов`язані із цим обов`язки сторін, що включають будь-які обґрунтовані обмеження щодо способів та місць використання (ст. 14 п. 14.11.);

користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень (ст. 14 п. 14.12.);

користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором; до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк; втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (ст. 14 п. 14.16.);

банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів (ст. 32 п. 32.1.);

у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника;

у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, … або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку (ст. 32 п. 32.2. пп. 32.3.2.);

платник несе перед банком … відповідальність, передбачену умовами укладеного між ними договору (ст. 33 п. 33.1.);

платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку … внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо); при цьому банк … звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу (ст. 33 п. 33.3.);

у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів (ст. 37 п. 37.2.);

система захисту інформації повинна забезпечувати:

безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання

конфіденційність інформації під час її обробки, передавання та зберігання в платіжній системі (ст. 38 п. 38.1., п. 38.5. пп. 2);

еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів; моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи (ст. 40-1).

Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 (Положення № 705), установлені правила, відповідно до яких:

розділ II «Емісія електронних платіжних засобів»:

банк зобов`язаний:

перед укладенням договору ознайомити користувача з його умовами, тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом; банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці в банку та на офіційному сайті в мережі Інтернет, а також надати на його вимогу в паперовій або електронній формі;

під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачу примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу;

умови [договору] не мають містити вимогу про безумовну відповідальність користувача електронного платіжного засобу за неналежний переказ, за винятком, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати електронного платіжного засобу користувача, розголошення ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію (п.п. 5, 7, п. 8 ч. 2);

емітент має утримуватися від надсилання незатребуваного електронного платіжного засобу, крім випадків, установлених договором, та потреби заміни виданого користувачу електронного платіжного засобу (п. 10);

розділ VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками»:

користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень (п. 1);

емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу (п. 7);

емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (п. 8);

користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 9);

емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов`язання …, в інших випадках, установлених договором (п. 12).

Верховний Суд України у постанові від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15, Верховний Суд у постановах від 05.12.2018 у справі № 754/15020/15-ц, від 21.02.2019 у справі № 489/1649/17 і в ряді інших справ у правовідносинах, подібних до тих, що мають місце в цій справі, сформулював з урахуванням норм законодавства про договір банківського рахунку та переказ коштів правову позицію, відповідно до якої лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст. 203 ч.ч. 1, 3 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦК України (ст, 215 ч. 1 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст. 216 ч. 1 ЦК України).

Станом на серпень 2018 року ОСОБА_1 обіймав посаду Запсоньського сільського голови Берегівського району Закарпатської області і отримував заробітну плату шляхом перерахування її на видану АТ КБ «ПриватБанк» банківську картку в рамках зарплатного проєкту на підставі договору № 049/2006 про розрахунково-касове обслуговування організації з видачі заробітної плати з використанням платіжних карток, укладеного 01.09.2006 АТ КБ «ПриватБанк» із Запсоньською сільською радою Берегівського району (а.с. 35, 240 «в»-241 «ґ» т. 1 та ін.).

21.-23.08.2018 удень ОСОБА_1 перебував на роботі в с. Запсонь Берегівського району Закарпатської області, що підтверджується довідкою Виконкому цієї ради від 09.03.2021 № 37, табелем обліку робочого часу, показаннями допитаного апеляційним судом свідка ОСОБА_2 (а.с. 240, 240 «а» т. 1, а.с. 22-23 т. 2), іншими матеріалами справи та ніким не заперечується.

На цей час ОСОБА_1 користувався кнопковим мобільним телефоном марки Philips Xenium E 160 (СТЕ 160) IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , CN: НОМЕР_6 , який на час розгляду справи знаходився в нього (а.с. 239 «в»-239 «ґ» т. 1). Позивач використовував телефонний номер НОМЕР_2 , який обслуговувався мобільним оператором ПрАТ «ВФ Україна» («Vodafone Україна»).

За поясненнями позивача ОСОБА_1 :

21.08.2018 на його телефон ( НОМЕР_2 ) із мобільного телефона з номером НОМЕР_1 телефонувала особа, яка представилася працівником компанії мобільного зв`язку «Vodafone Україна» та повідомила, що його на мобільний номер будуть надіслані sms-повідомлення з кодом, що його позивач повинен їм надіслати, оскільки в іншому разі телефон буде відключено від мережі;

позивач отримав sms-повідомлення з кодами, які він повідомляв особі, яка телефонувала;

22.08.2018 телефон позивача ( НОМЕР_2 ) був заблокований, чому він одразу не придав значення;

лише 23.08.2018 позивач звернувся до мобільного оператора «Vodafone Україна» у зв`язку з блокуванням телефонного номера та до банку задля блокування картки, яка на той момент уже була заблокована банком.

Висновком службового розслідування від 04.10.2021 № ZAKL-2021/1-7486182, проведеним АТ КБ «ПриватБанк» під час апеляційного розгляду справи (а.с. 16-18, 52-62 т. 2), установлено, що 22.08.2008:

мало місце входження в акаунт «Приват24» ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) з мобільного телефону марки Xiaomi MI 8 з ІР адрес: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , що належать мобільному оператору «Vodafone Україна»;

в акаунті «Приват24» з накопичувального рахунку «Копілка» НОМЕР_11 на картковий рахунок НОМЕР_3 були перераховані 2501,58 грн;

була оформлена послуга «Швидкий кредит» з лімітом 25000,00 грн (договір № DNH0CTCT0082419), ці кошти були перераховані на картковий рахунок клієнта ОСОБА_1 НОМЕР_3 ;

з цього рахунку з використанням платіжної системи Google Pay, з безконтактним зчитуванням EMW-карти були проведені операції з оплати товару в торговельно-сервісній мережі м. Львова на загальну суму 27297,00 грн:

о 16:58:28 на суму 8499,00 грн (комп`ютерна техніка);

о 17:20:27 на суму 10999,00 грн (електроніка);

о 17:24:59 на суму 7799,00 грн (електроніка);

входження в систему «Приват24» могло бути здійснене лише за наявності фінансового номера клієнта, логіну та пароля до «Приват24» або з метою доступу могла мати місце компрометація ОСОБА_1 повного номера карткового рахунку НОМЕР_3 і правильного PIN-коду до нього;

для підключення картки НОМЕР_3 до платіжної системи Google Pay необхідно правильно ввести дані, а саме, повний номер картки, термін дії, CVV2 код, а також ОТП-пароль, отриманий на фінансовий номер;

ОТП-паролі, які були надіслані ОСОБА_1 на його фінансовий номер телефону в період 21.08.2018-23.08.2018 відсутні у зв`язку із закінченням строку зберігання, що становить 90 днів;

за період 21.-23.08.2018 перевипуску чи видачі дублікату картки ОСОБА_1 за угодою від 15.12.2016 SAMDNWF0 не було.

Проведені 22.08.2008 операції підтверджуються банківськими виписками за карткою НОМЕР_3 за період з 29.04.2000 по 13.05.2022, та листом ТОВ «NRP» від 14.02.2020 № 28-03/20-1, відповідно до яких:

на 10.08.2022 залишок власних коштів ОСОБА_1 на рахунку становив 183,28 грн;

22.08.2022 були зараховані 2501,58 грн, залишок склав 2684,86 грн;

22.08.2022 були зараховані 25000,00 грн, залишок склав 27684,86 грн;

22.08.2022 були списані 27297,00 грн на оплату товарів, залишок склав 387,86 грн;

22.08.2022 були зараховані в «Копілку» 75,00 грн, залишок склав 312,86 грн;

комп`ютерна техніка на суму 8499,00 грн була куплена у LVL1, LVOV, а електроніка на загальну суму 18798,00 грн була куплена у MOYO LVLC, LVOV (7999,00 грн - ноутбук DELL Inspiron 3552; 10999,00 грн - планшет Apple iPad A1893 Wi-Fi 32 GB Space Grey) (а.с. 31-33 т. 1, а.с. 63-68 т. 2).

У справі міститься «Заява про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидкий кредит» № DNH0CTCT0082419 кредитної угоди», відповідно до якої:

« ОСОБА_3 », що діє на підставі особистого волевиявлення, просив надати йому послуги, а саме:

строковий кредит у сумі 26147,50 грн на строк 12 місяців (з 22.08.2018 по 21.08.2019) шляхом зарахування на платіжну картку № НОМЕР_3 без урахування винагороди за надання фінансового інструменту 1147,50 грн на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4,59% у місяць на суму наданого кредиту;

щомісячне погашення заборгованості в сумі 3380,56 грн;

реальна річна процентна ставка 138,02%;

загальна вартість кредиту 40566,86 грн;

клієнт ознайомився та згодний із Умовами та Правилами, що були надані у вигляді паспорта споживчого кредиту у письмовій формі в електронному вигляді, отримав інформацію про умови кредитування;

заявою клієнт на підставі ст. 634 ЦК України приєднується до Умов та Правил надання кредиту «Швидкий кредит», що розміщені на сайті банку https://privatbank.ua/terms;

сторони узгодили, що для укладення цього договору використовується електронний підпис, а саме, одноразовий пароль (ОТР-пароль), який надсилається банком на фінансовий телефон клієнта, та введенням якого на сайті або повідомленням працівнику банку у відділенні клієнт підтверджує прийняття прав та обов`язків за даним договором;

для укладання цього договору банк на підставі ст. 207 ЦК України використовує факсимільне відтворення підпису;

22.08.2018, уповноважена особа банку ОСОБА_4 (а.с. 30 т. 1 та ін.).

У Паспорті споживчого кредиту зафіксовані основні параметри кредиту «Швидкий кредит», які узгоджуються із Заявою про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидкий кредит» № DNH0CTCT0082419 кредитної угоди, міститься вказівка на чинність цього паспорта у період з 22.08.2018 до 01.09.2018, за кредитодавця паспорт підписав ОСОБА_4 , у паспорті міститься зразок факсимільного відтворення підпису уповноваженої особи банку та копія відбитку печатки банку, а також вказано, що підпис споживача підтверджується ОТП-паролем на фінансовий номер телефону клієнта (а.с. 120-121 т. 1 та ін.).

Отримані судом на стадії апеляційного розгляду справи Умови та Правила надання кредиту «Швидкий кредит» (розділ 2.7. Умов та Правил) передбачають, зокрема, таке:

подача заявки на кредит здійснюється клієнтом у відділенні банку або самостійно через сайт;

банк надає клієнту Паспорт споживчого кредиту, а клієнт підтверджує ознайомлення з паспортом споживчого кредиту шляхом використання електронного підпису у вигляді ОТР-пароля;

банк приймає рішення про видачу кредиту на підставі оцінки кредитоспроможності клієнта; … шляхом зарахування на картку клієнта, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» (п. 2.7.1.1.1.);

датою видачі кредиту є дата укладення договору (п. 2.7.1.5.1.);

при укладанні договору банком може бути використано факсимільне відтворення підпису особи, уповноваженої підписувати такі договори, а також відтворення відбитка печатки технічними друкованими засобами (п. 2.7.1.5.4.) (а.с. 242-243 т. 1).

За заявою ОСОБА_1 від 27.08.2018 слідчий Берегівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області Банга М.М. 28.08.2018 вніс Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 0000703 про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч. 1 КК України (а.с. 20 т. 1).

На час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій це кримінальне провадження закрито 16.02.2020 слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області на підставі ст. 284 ч. 1 п. 10 КПК України у зв`язку із закінченням строків досудового слідства (лист заст. начальника РУП № 1 - начальника СВ ГУ НП у Львівській області підполковника поліції В. Васька від 19.08.2022 № 14576/02/3722) (а.с. 80 т. 2).

ОСОБА_1 вказуючи, що не оформляв послугу «Швидкий кредит» і не отримував кредитні кошти, неодноразово звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із метою врегулювання спірного питання, у чому банк відмовляв виходячи з того, що кредитний договір був укладений, кредит був позивачу виданий і у нього виникли кредитні зобов`язання, які підлягають виконанню, а в разі, якщо не будуть виконуватися, банк стягуватиме борг судовим порядком, відповідальним за конфіденційність інформації, пов`язаної з кредитною карткою, є саме клієнт банку, який повинен вживати заходів для її нерозголошення, операції по картці можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру телефону клієнта та іншої особистої інформації тощо (листи банку від 01.11.2018 № 20.1.0.0.0/7-181005/2090, від 29.01.2019 № , від 11.03.2019 № 30.1.0.0/2-0, від 19.04.2019 № 20.1.0.0.0/7-190325/1185, від 19.04.2019 № 20.1.0.0.0/7-190327/951 та інші (а.с. 10-15, 21, 37, 44 т. 1 та ін.).

Поряд із цим:

у листі ПрАТ «ВФ Україна» від 11.08.2020 № сс 1469.11.08 вказано, що:

підтверджено, що 22.08.2018 о 13:44 за номером була здійснена заміна SIM-карти через Центр дистанційного обслуговування абонентів;

заміна SIM-карти була проведена без звернення в магазин, оскільки … сервіс дозволяє виконати вказану операцію дистанційно;

ідентифікація проведена відповідно до вимог, регламентованих внутрішніми документами і процедурами ПрАТ «ВФ Україна»;

ключовим моментом у схемах шахрайства є прохання зловмисників продиктувати їм пароль для доступу в мобільний додаток, код ваучера поповнення, внести платіж або перевести гроші на вказаний ними номер;

працівники «Vodafone Україна» такі дзвінки абонентам не здійснюють (а.с. 12-14 т. 2);

у листі АТ КБ «ПриватБанк» від 30.09.2020 № 20.1.0.0.0/7-200907/5513 вказано, що:

з 22.08.2028 мало місце блокування банком карток № НОМЕР_3 , № НОМЕР_14 при спробі здійснити оплату в торгівельній мережі;

договір укладено 22.08.2018 за допомогою телефону;

для укладання договору необхідно було вибрати суму і термін кредиту на сайті за посиланням https://credit.privatbank.ua/; авторизуватися по телефону і ввести отп-пароль; ввести номер карти, на яку бажаєте отримати кошти; ознайомитися з паспортом продукту і графіком погашення кредиту; підтвердити заявку отп-паролем; перевірити результат заявки в меню «Перевірити статус заявки» і підписати договір;

зарахування за даним договором пройшло на картку № НОМЕР_3 (а.с. 24 т. 1);

у листі АТ КБ «ПриватБанк» від 29.10.2020 № 20.1.0.0.0/7-201029/5218 вказано, що:

картка № НОМЕР_3 та Internet card № НОМЕР_14 були заблоковані 23.08.2018 о 08:58:07 у зв`язку з виявленими банком ризиковими операціями по картці № НОМЕР_3 , які були проведені 22.08.2018 у магазині MOYO;

у подальшому 23.08.2018 о 14:40:09 картка № НОМЕР_3 була перевипущена на картку № НОМЕР_15 у відділенні банку, перше зарахування на яку було 10.09.2018 … «заробітна плата» (а.с. 87-88 т. 2).

Зважаючи на характер справи, її обставини, предмет позову, виконуючи завдання цивільного судочинства, порядком перевірки доводів сторін, з`ясування обставин справи і сприяння сторонам у реалізації їхніх процесуальних прав та виконанні процесуальних обов`язків (ст. 2 ч. 1, ст. 12 ч. 5, ст. 214 ч. 2, ст. 263 ч. 5 ЦПК України), апеляційний суд задовольнив клопотання позивача ОСОБА_1 і ухвалою від 21.03.2022 витребував від ПрАТ «ВФ Україна», АТ КБ «ПриватБанк» і Галицького ВП ГУ НП у Львівській області докази і документи, необхідні для розгляду справи, яка органом поліції була виконана повністю, банком частково, а мобільний оператор не надав відповідей по суті поставлених питань і не надав документів посилаючись на обслуговування відповідних телефонних номерів на умовах передплаченого зв`язку та на сплив трирічного строку зберігання записів про надані комунікаційні послуги (лист від 01.03.2023 № 297/1785/19/4994/2023).

Виходячи з викладеного, перевіривши доводи сторін, оцінюючи фактичні обставини справи, наявні докази і матеріали в сукупності та взаємозв`язку, зважаючи на правові позиції сторін наявні підстави для таких висновків.

21.08.2018 ОСОБА_1 повідомив телефоном невідомому йому абоненту на відповідні прохання інформацію, зокрема, отримані в sms-повідомленнях коди, яка безвідносно до змісту пояснень позивача реально уможливила в подальшому несанкціонований доступ до SIM-карти його фінансового телефонного номера ( НОМЕР_2 ), заміну SIM-карти, входження в акаунт «Приват24» з мобільного телефону марки Xiaomi MI 8 з ІР адрес, що належать мобільному оператору «Vodafone Україна».

Ці дії дали змогу використати 22.08.2018 номер фінансового телефону позивача для оформлення та підписання одноразовими ОТР-паролями документів, необхідних для отримання кредиту «Швидкий кредит» (підписання в електронній формі кредитного договору № DNH0CTCT0082419). З рахунку позивача 22.08.2018 були списані банком на оплату з використанням платіжної системи Google Pay покупок товарів у магазинах міста Львова 27297,00 грн, де 25000,00 грн - кредитні кошти, 2297,0 грн - власні кошти позивача.

Входження в акаунт «Приват24», підписання в електронній формі кредитного договору № DNH0CTCT0082419, отримання кредитних коштів і операції з коштами на належному до платіжної картки № НОМЕР_3 банківському рахунку здійснювалися за наведених вище обставин не ОСОБА_1 , а іншими особами. Даних про встановлення цих осіб у рамках кримінального провадження № 0000703 немає, сам по собі факт наявності чи відсутності кримінального провадження на встановлені обставини та на суть спору, що розглядається, не впливає та його вирішенню не перешкоджає.

На час відповідних подій ОСОБА_1 перебував у с. Запсонь Берегівського району Закарпатської області, тоді як гроші були витрачені в місті Львові (відстань близько 270 км автомобільними дорогами). Функціонал мобільного телефона марки Philips Xenium E 160 (СТЕ 160), яким на той час користувався ОСОБА_1 , не дозволяв вчинити всі необхідні для укладення з використанням акаунта «Приват24» в електронній формі кредитного договору та його реалізації дії (подати заявку на отримання кредиту через сайт банку, отримати, переглянути в доступній формі, після чого лиш підписати в електронній формі документи договору, витратити кошти з використанням платіжної системи Google Pay тощо), як це повною мірою дозволяв функціонал смартфона марки Xiaomi MI 8, використаного для таких дій.

22.08.2018 фінансовий телефон позивача був заблокований, проте, тільки 23.08.2018 він почав з`ясовувати ситуацію, втім, на той час його платіжна картка вже була заблокована банком через підозрілі операції з нею, проведені 22.08.2018.

Поведінку ОСОБА_1 в ситуації, що виникла, не можна визнати добросовісною, розумною, обачною, а його дії - своєчасними.

Такі обставини виключають наявність підстав для покладення на відповідача АТ КБ «ПриватБанк» обов`язку повернути позивачу ОСОБА_1 (відновити на його рахунку) заявлені в позові 2684,86 грн як такі, що належали позивачу та були незаконно списані з його рахунку (визначені, до того ж, без урахування залишку на рахунку після здійснення оплати товарів). Втрату цих коштів уможливили дії самого позивача. Ці кошти не охоплюються й спором щодо вказаних вище кредитних відносин.

Наведене водночас виключає і дійсність кредитного договору від 22.08.2018 № DNH0CTCT0082419 «Швидкий кредит». Встановлено, доведено та не спростовано відповідачем, що ОСОБА_1 не здійснював волевиявлення на укладання цього договору, не підписував ані власноручно, ані в електронній формі цього договору. Позивач не отримував кредитних коштів, не витрачав їх, при цьому, з огляду на форму договору та фактичні обставини справи, позивач не зміг би укласти в такий спосіб договір і витратити кредитні кошти й суто технічно.

У цьому зв`язку те, що у договорі не додержані й правила споживчого кредитування з урахуванням наведених вище норм закону та відповідної правової позиції Верховного Суду, значення вже не має.

Апеляційний суд зауважує втім, що саме банку належало забезпечити захист і конфіденційність інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання, забезпечити безсумнівну ідентифікацію клієнта, моніторинг, виявлення та своєчасне блокування підозрілих операцій. У справі, що розглядається, відповідні дії та операції відбувалися зі зміною SIM-карти (при цьому, зі збереженням номера телефону) та мобільного пристрою та з використанням мобільного застосунку на новому пристрої, з іншої ІР-адреси, за приблизно 270 км від місця проживання позивача, де раніше фіксувалися його звичні операції з платіжною карткою. Такі операції вочевидь мали ознаки підозрілих, проте, блокуванням картки банк відреагував на них тільки через 16 годин.

Тож оспорений позивачем кредитний договір був укладений без додержання вимог закону та за відсутності на це волевиявлення позивача. Суд першої інстанції у цій частині дійшов правильних по суті висновків і обґрунтовано визнав оспорений кредитний договір недійсним, проте, як позивач пред`явив, так і суд вирішив зайву по суті вимогу про визнання дій банку щодо надання кредиту протиправними, позаяк така вимога не є належним і самостійним у контексті спору способом захисту права. За загальним правилом правомірність дій із надання кредиту як така оцінюється при вирішенні вимоги про визнання кредитного договору недійсним, поглинається нею і окремого розгляду не потребує. Визнання в цій справі кредитного договору недійсним свідчить про відсутність належних правових підстав для надання відповідного кредиту.

Відтак на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію відповідача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позову про визнання дій банку щодо надання кредиту протиправними та про зобов`язання банку повернути позивачу безпідставно стягнуті кошти у розмірі 2684,86 грн скасувати, в цих вимогах позову відмовити, в іншій частині на підставі ст. 375 цього Кодексу апеляцію слід залишити без задоволення, а правильне по суті, обґрунтоване та справедливе рішення суду першої інстанції - без змін. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до результату розгляду справи.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково,

рішення Берегівського районного суду від 25 серпня 2020 року в частині задоволення вимог позову про:

визнання дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо надання ОСОБА_1 кредиту за договором DNH0CTCT0082419 протиправними

та про зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти у розмірі 2684,86 грн шляхом їх зарахування на рахунок ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк» упродовж тридцяти робочих днів з дня набрання рішенням по справі законної сили скасувати,

в задоволенні цих вимог позову відмовити.

В іншій частині залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» без задоволення, а рішення Берегівського районного суду від 25 серпня 2020 року по суті спору - без змін.

Змінити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції:

стягнути на користь держави судовий збір: з АТ КБ «ПриватБанк» 768,40 грн; з ОСОБА_1 2305,20 грн;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 625,00 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати професійної правничої допомоги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2305,20 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору з апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 27 листопада 2023 року.

Судді