Справа № 175/1840/20
Провадження № 2/175/449/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Лещенко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору недійсним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя та просив суд постановити рішення, яким визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину дачного будинку АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину дачного будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0857 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Монтажник, кадастровий номер земельної ділянки :01:134:0026; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0857 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Монтажник», кадастровий номер земельної ділянки :01:134:0026 та стягнути з відповідачки понесені судові витрати.

В серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яку в червні 2021 року уточнила та просила суд постановити рішення яким визнати земельну ділянку № НОМЕР_2 в Садовому товаристві «Монтажник» Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області для ведення садівництва, площею 0,0872 га, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку № НОМЕР_2 в Садовому товаристві «Монтажник» Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області для ведення садівництва, площею 0,0872 га, посвідчений 27 квітня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Батовою Людмилою Григорівною недійсним в частині 1/2 частини земельної ділянки; витребувати із володіння ОСОБА_3 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_2 в Садовому товаристві «Монтажник» Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області для ведення садівництва, площею 0,0872 га; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна 1/2 частину земельної №123 в Садовому товаристві «Монтажник» Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області для ведення садівництва, площею 0,0872 га за ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_2 в Садовому товаристві «Монтажник» Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області для ведення садівництва, площею 0,0872 га та стягнути з відповідача за зустрічним позовом понесені судові витрати.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 за ордером на надання правової допомоги ОСОБА_4 (Т.1 а.с.184) позовні вимоги за первісним позовом підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, у задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити, подано письмові судові дебати(Т.2 а.с.209-213) та відзив на уточнену позовну заяву(Т.1 а.с.244-249).

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 за ордером на надання правової допомоги ОСОБА_5 (Т.1 а.с.217) зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, у задоволенні первісного позову просила відмовити, надано письмові судові дебати(Т.2 а.с.216-220).

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 за ордером на надання правової допомоги ОСОБА_6 (Т.2 а.с.23) заперечував щодо задоволення зустрічної позовної заяви, надано письмові дебати(Т.2 а.с.221-223) та відзив на зустрічну позовну заяву(Т.2 а.с.28-37).

Третя особа за зустрічною позовною заявою приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Л.Г. надала лист про розгляд справи без її участі(Т.1 а.с.253) та надано пояснення щодо зустрічної позовної заяви(Т.1 а.с.254-255).

Вислухавши позивача за первісним позовом, його представника, представників відповідача за первісним позовом, представника відповідача за зустрічним позовом, допитавши свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дослідивши докази, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що з 24 січня 1987 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, та згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2017 року шлюб між сторонами розірвано(а.с.8).

За час перебування у шлюбі, а саме 23 лютого 2006 року ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №485-р від 06 липня 2005 року було отримано Державний акт на право власності серії ЯА №830505 на земельну ділянку № НОМЕР_1 яка розташована в Садовому товаристві «Монтажник» Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Площа земельної ділянки 0,0857 га(Т.1 а.с.23).

За час перебування у шлюбі на вищевказаній земельній ділянці сторонами було розпочато будівництво дачного будинку, будівництво якого було завершене, та ОСОБА_2 було отримано свідоцтво про право власності серії САС №858504 від 10 січня 2011 року(Т.1 а.с.10) та згідно витягу про державну реєстрацію прав було зареєстровано у встановленому законом порядку право власності на дачний будинок(Т.1 а.с.11).

Також під час перебування у шлюбі, а саме 13 червня 2012 року на підставі розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації від 09 серпня 2011 року ОСОБА_1 було зареєстровано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №377704 на земельну ділянку № НОМЕР_2 , яка розташована в Садовому товаристві «Монтажник» Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Площа земельної ділянки 0,0872 га(Т.1 а.с.196).

27 квітня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки 0,0872 га, кадастровий номер :01:134:0584, який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Під час реєстрації зазначеного договору приватним нотаріусом було встановлено особи сторін, їх дієздатність, а також належність земельної ділянки ОСОБА_1 (Т.1 а.с.193-194).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 23, 24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу; вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.

Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої у постанові від 03.06.2015 року № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України, та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України).

У відповідності до ст. 81 ЗК України Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до постанови КЦС ВС від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17 визначено, що: «Відповідно до Закону України Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України» щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18)».

Згідно ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки державна реєстрація побудованого за час перебування у шлюбі дачного будинку на території земельної ділянки АДРЕСА_1 відбувалася під час перебування сторонами по справі у зареєстрованому шлюбі, а тому в силу приписів статті 60 Сімейного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України майно є спільним майном подружжя.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору недійсним та визнання права власності, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору недійсним та визнання права власності необхідно відмовити, оскільки реєстрація права власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 , яка розташована в Садовому товаристві «Монтажник» Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за ОСОБА_1 відбулася поза періодом в який земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Так, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, то з ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1 214 грн. 00 коп.

У зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 судові витрати за зустрічною позовною заявою необхідно залишити за ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 203, 209, 215, 317, 372, 391 ЦК України, ст. 81, 116, 120, 125 ЗК України, ст. 57, 60, 63, 68, 69, 70, 71, 72 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 право власності на 1/2 частину дачного будинку АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 на 1/2 частину дачного будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0857 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Монтажник, кадастровий номер земельної ділянки :01:134:0026.

Припинити право власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 на 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,0857 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Монтажник», кадастровий номер земельної ділянки :01:134:0026.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 судовий збір у розмірі 1 214 грн. 00 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, визнання договору недійсним та визнання права власності - відмовити.

Судові витрати за зустрічною позовною заявою залишити за ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.