печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ільєвої Т.Г.

при секретарі Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунутвання позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником паркомісця 8 секція «Б», за адресою: АДРЕСА_1 .

01.10.2011 року між ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» та ОСОБА_1 було укладено Договір №01-10-8Б/Кп про надання послуг по обслуговуванню та участі у витрат по утриманню підземної автостоянки прилеглої території.

Разом з цим, відповідачем не виконуються належним чином умови договору, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість.

Таким чином, позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території в розмірі 9 860 грн. 000 коп. - основного боргу; інфляційної складової - 2557 грн. 21 коп.; 3% річних - 642 грн.96 коп.; пені -297 грн. 14 коп.

06.03.2023 ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

02.10.2023 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 01.10.2011 між ТОВ «Будсервісматеріали» та ОСОБА_1 було укладено договір № 01-10-8Б/Кп про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території.

Договором передбачено наступні положення:

- п. 1.1. Власник передає, а Виконавець приймає на обслуговування місце №8, яке знаходиться в блоці «Б» підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Власникові на праві приватної власності, (надалі - «Стоянка»).

- п. 1.2. Виконавець забезечує обслуговування Стоянки і прилеглої території, збереження транспортних засобів Власника на Стоянці, а Власник оплачує послуги Виконавця по обслуговуванню Стоянки і бере участь у витратах по її утриманню.

- пп. 3.1.2. Виконавець має право змінювати суму щомісячних платежів у випадку зміни вартості комунальних і інших витрат по утриманню й обслуговуванню Стоянки за узгодженням з Власником.

- п. 4.4. На момент підписання даного Договору сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню Стоянки на місяць складає 200 (двісті) грн. 00 коп., без ПДВ.

01.07.2014 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору №01-10-8Б/Кп від 01.10.2011, згідно якої сторони виклали пункт 4.4. Договору у наступній редакції: «З 01.07.2014 р. вартість послуг, які надаються Виконавцем на умовах цього Договору становить 250 (двісті п`ятдесят) грн. 00 коп. на місяць, без ПДВ».

Відтак, відповідач здійснює платежі в передбаченому договором та додатковою угодою у розмірі, що підтверджується наступними платіжними документами:

- меморіальним ордером MB35436737 від 28.11.2019 (за період з вересня по грудень 2019 року включно) на суму 1000 грн.00 коп.;

- меморіальним ордером MB44355624 від 12.02.2020 (за період з січня по квітень 2020 року включно) на суму 1000 грн.00 коп.;

- меморіальним ордером MB28396014 від 11.06.2021 (за період з травня по грудень 2020 року включно) на суму 2000 грн.00 коп.;

- меморіальним ордером 7BL2-TK70-ZSWR-LLEE від 24.09.2021 (за період з січня по травень 2021 року включно) на суму 1250 грн.00 коп.;

- меморіальним ордером6OBT-E67A-97SH-PMP5 від 01.10.2021 (за період з червня по вересень 2021 року включно) на суму 1000 грн.00 коп.;

- меморіальним ордером DABK-W2ED-980P-9SCC від 13.12.2021 (за період з жовтня по грудень 2021 року включно) на суму 750 грн.00 коп.;

- квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №1-322К від 12.12.2022 (за період з січня по грудень 2022 року включно) на суму 3000 грн. 00 коп.;

- квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН3457665 від 19.05.2023 (за період з січня по червень 2023 року включно).

Таким чином, відповідач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором №01-10-8Б/Кп від 01.10.2011 перед позивачем та продовжує виконувати їх і надалі.

Окрім цього, представник відповідача звертає увагу, що 01.07.2020 відповідачу надіслана пропозиція укласти додаткову угоду до договору №01-10-8Б/Кп від 01.10.2011 про підвищення тарифу на 460 грн. за обслуговування машиномісця.

01.11.2021 відповідачу надіслана пропозиція укласти додаткову угоду до договору №01-10-8Б/Кп від 01.10.2011 про підвищення тарифу на 625 грн. за обслуговування машиномісця.

Водночас, для підтвердження викладеного, позивачем надано до суду поштові описи вкладення у листи від 07.07.2020 та 13.10.2021 відповідно, на ім`я відповідача, за адресою АДРЕСА_2 , що суперечить доводам позивача про дати направлення угод, чеків, які б свідчили про відправку листів не докладено, трек-номери написані на описах не відслідковуються на сайті АТ «Укрпошта» https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, що ставить під сумнів факт направлення вищевказаних додаткових угод Відповідачу.

Крім того, позивачем не надано доказів отримання відповідачем пропозиції на укладення додаткових угод. При цьому, відповідач категорично заперечує факт отримання ним та підписання таких пропозицій, договорів та додаткових угод.

З наданих позивачем додаткових угод вбачається, що вони не підписані ОСОБА_1 .

З огляду на викладене позивачем не доведено факт умисного ухилення відповідача від укладення відповідних додаткових угод.

Щодо розрахунку заборгованості представник відповідача вказує, що розрахунок» містить очевидно недостовірні дані, оскільки в травні 2020 року відповідачем не здійснювався платіж у сумі 10820 грн. 00 коп., який там відображено. Крім того, в 2022 році не відображено жодної оплати, хоча відповідач оплатив суму річного платежу у сумі 3000 грн. згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №1-322К від 12.12.2022, про що було зазначено вище.

Колонка «нарахування» містить суми, які не передбачені договірними відносинами позивача та відповідача, а тому не може бути підставою для розрахунку заборгованості.

Також слід зазначити, що підписаний «розрахунок» головним бухгалтером Гіневською Н.Ю., про яку позивач словом не обмовився в позові, не надав докази наявності в останньої повноважень на складання та підписання таких документів від імені позивача. Натомість інформація в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців не містить прізвища Гіневської Н.Ю. , як особи уповноваженої на підписання документів від імені підприємства без довіреності.

Разом з тим, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 9860 грн. 00 коп.

Долучені до позову документи з розрахунками суперечать один одному:

«розрахунок з 01.02.2019 витрат по утриманню та експлуатації Стоянки вул. Ковпака, 17» не містить підпису уповноваженої особи, лише відтиск печатки. Сума вказана в «розрахунку заборгованості» не співпадає з «розрахунком витрат» 460,00 грн. та 480,66 грн. відповідно;

«розрахунок з 01.11.2021 витрат по утриманню та експлуатації Стоянки вул. Ковпака, 17» визначає, що з 01.11.2021 тариф за 1 паркомісце складає 625 грн. 00 коп. Натомість в "розрахунку заборгованості» цей тариф вже застосовано ще з листопада 2020 року."

Відповідач також звертає увагу суду на те, що ані суду, ані відповідачу ТОВ «Будсервісматеріали» не розкривають структуру формування тарифу на публічну послугу, з відповідним обґрунтуванням документами первинного бухгалтерського обліку (договори, видаткові накладні, акти виконаних робіт тощо).

Відтак, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання з`явилась, подала заяву про розгляд справи без фіксування технічними засобами, вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, подав заяву про розгляд справи без фіксування технічними засобами, заперечував щодо задоволення вимог.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, 01.10.2011 року між ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» та ОСОБА_1 було укладено Договір №01-10-8Б/Кп про надання послуг по обслуговуванню та участі у витрат по утриманню підземної автостоянки прилеглої території.

01.07.2020 відповідачу була напавлена Додаткова угода до Договору про підвищення тарифу до 460 грн. за обслуговування машиномісця.

01.11.2021 відповідачу була направлена Додаткова угода до Договору про підвищення тарифу до 625 грн. за обслуговування машиномісця.

Відповідно до умов даного Договору, власник зобов`язався сплачувати послуги виконавця по експлуатації та приймати участь у витратах по її утриманню, а виконавець ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» та зобов`язався забезпечувати експлуатацію та обслуговування стоянки та прилеглої території, зберігання транспортного засобу власника на стоянці. Умовами вказаного договору визначені зобов`язання кожної із сторін.

Так, у відповідності до п. 2.2.4 вказаного договору відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати виконавцю - позивачу ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» свою частку у витратах по утриманню та експлуатації стоянки на умовах вказаного договору, а позивач забезпечити умови експлуатації стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилеглої території в належному технічному та санітарному стані, а також інші послуги.

Позивач вказує, що у відповідача станом на 01.11.2022 відсутня наявна заборгованість у розмірі 9 860,00 грн.

Крім того, представник позивача вказує, що відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Відтак, нараховує інфляційна складову боргу відповідно до розрахунку становить 2 557,21 грн., розмір 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку становить 642,96 грн.

Крім того, відповідно до п. 5.3 Договору за несвоєчасне внесення платежів була нарахована пеня у розмірі 297,14 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно пунктів 15, 16 Правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22.01.1996 р., які регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок-гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами господарської діяльності, чи належать цим суб`єктам, плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека. На всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.

Статтями 7-8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору або чинного законодавства.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Відповідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Частиною третьою ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, судом встановлено, що між сторонами укладено договірні відносини по обслуговуванню автостоянки, які у встановленому законом порядку послуги з обслуговування машиномісця відповідачу надаються. Таким чином, у зв`язку позивач з цим несе витрати, а тому відповідач повинен нести зобов`язання по їх сплаті, як власник паркомісця.

Разом з цим, з розрахунку позивача (а.с.5) вбачається, що за період з жовтня 2019 по жовтень 2022 року до сплати позивачем відповідачу було нараховано до сплати суму у розмірі основного боргу 19 000,00 грн. та 3% річних, інфляцію та пеню у відповідності до Договору.

З даного розрахунку вбачається, що оплата відповідачем за даний період здійснена в розмірі 17 820,00 грн. Однак, представник позивача у позовній заяві стверджує, що основною сумою боргу є 9 860,00 грн.

З врахуванням зазначеного, суд вбачає, що у розрахунку позивача є розбіжності у заборговності саме в основній сумі боргу.

Також, з наданих доказів, які були долучені стороною відповідача вбчається, що ОСОБА_1 у період з вересня 2019 року по травень 2023 здійснював оплату послуг, яка в загальному складає 11 500,00 грн.

Відтак, суд беручи до уваги доводи сторони відповідача та позивача, прийшов до висновку, що розрахунок позивача є оформлений не належним чином, не відповідає сумам зазначених у розрахунку.

Таким чином, судом не можливо належним чином встановити реальну суму заборгованості позивача, оскільки в розрахунку позивача суми є різними, а також після подання відзиву на позовну заяву, позивачем не було надано актуального розрахунку заборгованості, з врахуванням коштів, які сплатив відповідач.

Також суд вважає, що стороною відповідача доведено, що ОСОБА_1 сплачує кошти за користування паркомісцем, а тому прямих доказів того, що відповідач не виконує своїх зобов`язань, стороною позивача не надано.

Окрім іншого, суд погоджується з доводами відповідача, що останнього не належним чином, проінформовано про зміну тарифів та останній не підписував таких Додаткових угод, а іншого стороною позивача не спростовано.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Також, згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що в силу змагальності сторін стороною позивача належим чином не було доведено наявність у відповідача заборгованості, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Щодо витрат на правову допомогу, які заявлені відповідачем, суд звертає увагу, що відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Також, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц, де суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В іншій своїй постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Так, вбачається, що стороною відповідача долучено копію договору, акту, квитанції про оплату послуг на суму у розмірі 13 667, 00 грн.

Як свідчить практика, зокрема справа № 910/20852/20, Верховний Суд при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Відтак, суд виходячи з критеріїв розумності, справедливості, складності справи, ціни позовних вимог, які були заявлені, прийшов до висновку про стягнення витрат у меншому розмірі з метою не порушення прав відповідача та надмірного навантаження на позивача в силу складності справи.

Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 317, 322, 526, 546, 549, 611, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 5, 7, 8, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 280-284, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1000 (тисяча) грн.00 коп.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали», адреса: 02068, м. Київ, вул. Анни Ахматової, буд. 3, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.11.2023

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА