Справа № 444/3635/23
Провадження № 2/444/1074/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 а звернулася в суд із позовом до відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання права власності на нерухоме майно. Просить суд:

1) визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ;

2) визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

3) визнати за нею, ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на середню земельну частку (пай) на території Добросинсько-Магерівської сільської ради (колись Підліссянської сільської ради) розміром 1,58 умовних кадастрових гектарів,

з підстав зазначених у позові.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 12.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірені (прошиті та пронумеровані, скріплені гербовою печаткою всі аркуші) копії спадкових справ, які заведені після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 а в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.

Представник третьої особи, Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні справи покладається на думку суду.

Крім того на виконання вимог ухвали суду із Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 315/2022, яка зареєстрована 28.01.2014 року після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с.8).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були подружжям, що стверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_2 (а.с.9).

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_4 являється донькою померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що стверджується копією її свідоцтва про народження НОМЕР_3 (а.с.10).

ОСОБА_4 змінила своє дошлюбне прізвище " ОСОБА_5 " на « ОСОБА_6 » у зв`язку з одруженням, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4 (а.с.11).

Після смерті батька позивачки - ОСОБА_2 залишилося наступне майно: 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , що стверджується копією виписки з погосподарської книги № 2 від 20.03.2023р. № 368 (а.с.13).

ОСОБА_2 28.06.2013 року склав в користь ОСОБА_1 заповіт, який посвідчено секретарем виконкому Підліссянської сільської ради та зареєстрований № 49.

Зі змісту заповіту вбачається, що все майно ОСОБА_2 заповів ОСОБА_1 (позивачці у справі), що видно з копії цього заповіту (а.с. 12).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося наступне спадкове майно - земельний пай, що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 029683 виданим 24.10.1995р на ім`я ОСОБА_3 (довідка від 10.11.2022р. № 1208) та 1/3 частина згаданого вище будинковолодіння, оскільки разом із чоловіком та дочкою (позивачем у справі)були членами колгоспного двору та мали право по 1/3 його частці кожен.

ОСОБА_2 спадщину після смерті своєї дружини - ОСОБА_3 (матері позивачки) прийняв, оскільки з нею проживав та вели спільне господарство.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус видала їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у батька відсутнє належним чином зареєстроване право власності на згадане вище будинковолодіння.

Станом на 30.06.1990 року відповідно до виписки з погосподарської книги № 2, особовий рахунок відкритий на домогосподарство АДРЕСА_1 у колгоспному дворі значилися наступні члени господарства: ОСОБА_2 -голова двору, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - члени двору (а.с.13).

Як зазначалось вище, ОСОБА_4 (позивач) змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 » у зв`язку з одруженням.

Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Таким чином, всі вище перелічені особи, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах, тобто по 1/3 частині у вказаному будинковолодінні.

Відповідно п.6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Незважаючи на внесення записів у по господарські книги , більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та позивач - ОСОБА_1 мають право на 1/3 частину згаданого вище будинку кожен.

Позивач також зверталася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на середню земельну частку пай після смерті матері - ОСОБА_3 , однак нотаріус в письмовій формі їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не наданий сертифікат про право на пай, що видно з копії листа за № 946/01-16 від 29.11.2022 року (а.с.31).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1995 р. №801 не передбачено видачу сертифікату нового зразка на ім.»я померлого.

Дану позицію підтверджено листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.№ 24-754/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай), порядку видачі нового сертифікату на ім.»я спадкодавця спадкоємцям не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну часку пай в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Таким чином, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права на частку в колгоспному дворі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з матеріалів спадкової справи не вбачається та судом під час розгляду справи не встановлено.

Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори.

Згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак суд констатує, що позивачем не може бути пред`явлено сертифікат на земельну частку (пай) зразка, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», оскільки видача такого на ім`я ОСОБА_7 після її смерті є неможливою через втрату нею цивільної правоздатності та дієздатності внаслідок смерті.

Отже, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом та за законом після смерті своїх батьків, прийняла після їх смерті спадщину, оскільки не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після їх смерті.

Однак, спадщини не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на імя померлих, і які водночас не можуть бути видані на ім`я померлих, оскільки вони втратили цивільну правоздатність та дієздатність.

Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку, і як наслідок, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , як членом колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) в порядку спадкування за законом після смерті, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на середню земельну частку (пай) площею 1,58 умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташований на території Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області (колишньої Підліссянської сільської ради Жовківського району Львівської області), право на який ОСОБА_3 мала на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 029683, виданого на підставі рішення Підліссянської сільської ради Жовківського району Львівської області від 30.03.1994 року № 33 та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 135 від 24.10.1995 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 24 листопада 2023 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.