15.02.2023 Єдиний унікальний номер 205/104/23
Єдиний унікальний номер 205/104/23
Провадження № 2/205/386/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення страхового відшкодування.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2023 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач у своєму позові та відповіді на відзив посилався на те, що 30 березня 2022 року близько 08.15 години на перетині вул. Юрія Кондратюка і вул. Набережної Заводської у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Пежо, держномер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , і автомобіля Шевроле, держномер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. 04 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано позивача. Не погодившись із постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року, він звернувся до апеляційного суду, постановою якого 03 серпня 2022 року постанову суду першої інстанції було скасовано, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 15 серпня 2022 року він звернувся до УПП у Дніпропетровській області із заявою про складення протоколу відносно водія ОСОБА_2 через порушення ним ПДР. Листом від 26 серпня 2022 року позивача повідомлено про відсутність підстав для складання протоколу відносно водія Шевроле, держномер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 . Аварійним сертифікатом № 9 від 05 серпня 2022 року, складеним аварійним комісаром ОСОБА_3 за зверненням представника ОСОБА_1 , встановлено порушення водієм Шевроле, держномер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вимог п. 16.5 ПДР України, що є безпосередньою причиною страхового випадку. 23 серпня 2022 року на адресу страхової компанії позивачем було направлено копію аварійного сертифікату для виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 . Згідно з листом НБУ відповідачем відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав того, що вина ОСОБА_2 не встановлена постановою суду, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. Факт відсутності постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може свідчити про відсутність складу цивільного правопорушення, отже, наявність або відсутність такого складу встановлюється судом. Згідно з висновком судового експерта № 2704/22 від 29 квітня 2022 року, розмір матеріального збитку, завданого автомобілеві Пежо, держномер НОМЕР_1 , який належить позивачеві, складає 225 538 грн. 67 коп., ринкова вартість транспортного засобу становить 161 146 грн. 19 коп., вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди становить 25 302 грн. 33 коп. У зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача перевищує його вартість до дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль вважається фізично знищеним, тому розмір матеріальної шкоди становить 135 843 грн. 86 коп. Страховий ліміт встановлений у розмірі 130 000 грн. Просив суд стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на свою користь страхове відшкодування у розмірі 130 000 грн., судові витрати по справі, які складаються із витрат на сплату судового збору у розмірі 1 300 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19 500 грн. та витрат, пов`язаних із залученням експертів у розмірі 2 650 грн.

Відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року скасовано та встановлено, що водій ОСОБА_2 рухався на дозволений сигнал, в той час як водій ОСОБА_1 рухався на заборонений червоний сигнал світлофора, однак вину водія забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не встановлено. Висновок аварійного комісара не є постановою суду, якою встановлено вину ОСОБА_2 . Попри невизнання вини ОСОБА_1 , його вина підтверджується доказами: протоколом про адміністративне правопорушення від 30 березня 2022 року, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30 березня 2022 року, схемою до протоколу дорожньо-транспортної пригоди, письмовими поясненнями потерпілого та відеозаписом з камер спостереження, на якому зафіксовано рух транспортних засобів. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб Пежо, держномер НОМЕР_1 (а.с. 6).

30 березня 2022 року о 08.15 годині на перетині вул. Юрія Кондратюка і вул. Набережної Заводської у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Пежо, держномер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , і автомобіля Шевроле, держномер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Станом на 30 березня 2022 року відповідальність водія транспортного засобу Шевроле, держномер НОМЕР_2 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 6 оберт).

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року скасовано, провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 9-10).

15 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до УПП в Дніпропетровській області із заявою про складення протоколу у відношенні водія транспортного засобу Шевроле, держномер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 (а.с. 11).

Листом УПП в Дніпропетровській області від 26 серпня 2022 року ОСОБА_1 було відмовлено у повторному розгляді матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 березня 2022 року, та відсутності підстав для складання протоколу відносно водія ОСОБА_2 (а.с. 12).

23 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 13, 13 оберт).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановлені статтями 991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про страхування» та частини другої статті 991 ЦК України договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Отже, страховик та страхувальник як сторони договору страхування за взаємною згодою можуть самостійно визначати предмет договору страхування, права та обов`язки сторін, підстави для виплати/відмови у виплаті страхового відшкодування тощо.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.

Щодо посилань ОСОБА_1 на практику Верховного Суду у постанові № 328/2750/18 від 18 березня 2020 року, суд зазначає, що в даній справі інший склад учасників, зокрема, обставини, які стали підставою позову, виникли через заподіяння шкоди майну потерпілого (позивача) іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди (відповідачем) та його обов`язку з її відшкодування, а не з договору страхування, як у даному випадку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що обставини у справі 328/2750/18 не є тотожними обставинам по даній справі.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 також не може бути взята до уваги судом, оскільки обставини справи відрізняються від обставин, які стали підставою звернення ОСОБА_1 до суду. Зокрема, предметом розгляду у господарській справі № 920/715/17 є відшкодування шкоди, завданої внаслідок неповернення речових доказів у кримінальному провадженні органом досудового розслідування.

Щодо застосування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду № 308/3162/15-ц від 20 червня 2018 року, суд зазначає, що підставою позову по даній справі є невідшкодування особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, та її страховиком, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої водіями пошкоджених транспортних засобів було спільно складено повідомлення про настання такої події.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та поясненнях позивача, ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем, не було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, протокол відносно нього складено не було, тому його вина у завданні шкоди майну позивача підлягає доказуванню.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд не приймає як належний доказ аварійний сертифікат, наданий позивачем, оскільки аварійний комісар, яким вказаний акт було виконано, не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Клопотання про призначення судової експертизи про встановлення особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди через порушення ПДР, стороною позивача заявлено не було.

Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Також, суд критично оцінює висновок судового експерта Дроздова Ю.В. № 2704/22 від 29 квітня 2022 року про оцінку ринкової вартості автомобіля в пошкодженому стані, оскільки дане дослідження виконано спеціалістом (суб`єктом оціночної діяльності), а як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу» і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів, та визначення розміру страхового відшкодування при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

Так до матеріалів справи долучено копію свідоцтва експерта № 544 (а.с. 25 оберт), яке станом на дату проведення дослідження з оцінки вартості матеріального збитку є недійсним, строк дії закінчився 15 грудня 2020 року.

При цьому, суд погоджується з твердженням позивача, що сам по собі факт відсутності постанови про притягнення до адміністративної відповідальності водія, дії якого стали наслідком ДТП, не можуть однозначно свідчити про відсутність складу цивільного правопорушення, наявність або відсутність такого складу встановлюється судом шляхом оцінки доказів, які надаються сторонами в порядку змагальності та диспозитивності.

Проте, стороною позивача не було надано судові належних, достатніх та беззаперечних доказів вини водія транспортного засобу Шевроле, держномер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , та виникнення у його страховика відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» обов`язку відшкодовувати спричинену ним матеріальну шкоду потерпілій особі, у даному випадку позивачеві.

Ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір.

Враховуючи, що позивачеві у задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про страхування», ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (, юридична адреса: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д) про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Судові витрати по справі залишити за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: