Справа № 307/2169/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Готри Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Сливка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2021 року, ухвалене головуючою суддею Стецюк М.Д., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що близько 02 год. 50 хв. 01 січня 2020 року між населеними пунктами с. Бедевля та м. Тячів, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Nissan X-Trail державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотрималася правил дорожнього руху України, виїхала на зустрічну смугу руху та допустила зіткнення з автомобілем марки Opel Astra G державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності позивачу і яким керувала застрахована особа ОСОБА_3 . За висновком Звіту №07/02/2020 від 01.02.2020 про визначення матеріального збитку, заподіяного власникові автомобіля марки Opel Astra G державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту складає 161 524,00 грн., значення коефіцієнту зносу - 0,7, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 58 644,00 грн.

Постановою Тячівського районного суду від 27 січня 2020 року відповідачку визнано винуватою у вчинення вищезазначеної дорожньо-транспортної події, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням його автомобіля кошти в сумі 58 644,00 грн., як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу, а також витрати на оцінку завданої шкоди в сумі 2000,00 грн. та 5000,00 грн. моральної шкоди, а всього 65 044,00 грн. та судові витрати, а також витрати на правову допомогу.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 29 044,77 грн. матеріальної шкоди, 2 000,00 грн. витрат за проведення оцінки завданої шкоди, 2 000,00 грн. моральної шкоди та 840,80 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

У решті вимог позову, відмовлено.

ОСОБА_1 не погоджуючись у цілому з рішенням суду першої інстанції подала на таке апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду в частині стягнення з неї матеріальної шкоди в сумі 29 044,77 грн. та 2 000,00 грн. витрат за проведення оцінки завданої шкоди, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Нею не оспорюється факт ДТП та доведення її вини у вчиненому правопорушенні.

Однак, не погоджується зі стягнутою з неї суми матеріальної шкоди у визначеному розмірі. Суд констатував, що транспортний засіб «Ореl Astra G», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 не визнано фізично знищеним, а також відсутність доказів його вартості після ДТП, однак прийшов до помилкових висновків про можливість стягнення шкоди у розмірі його повної ринкової вартості на момент ДТП.

Положеннями ст. 1192 ЦК України, на які посилався позивач, обґрунтовуючи спосіб та суму відшкодування, передбачено, що, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відтак, за наявності альтернативних способів відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, позивач на власний розсуд обрав спосіб відшкодування матеріальної шкоди - стягнення вартості відновлювального ремонту, заявивши про це позовні вимоги.

З аналізу визначених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положень вбачається, що розмір та порядок відшкодування шкоди завданої ДТП безпосередньо залежить від встановлення обставин фізичного знищення транспортного засобу, яке в свою чергу визначається за згодою власника транспортного засобу, в даному випадку позивача. Водночас, з пояснень представника позивача наданих ним в судовому засіданні вбачається, що останній не погоджується з визнанням автомобіля марки «Ореl Astra G», державний: реєстраційний номер НОМЕР_3 фізично знищеним. Натомість вважають, що автомобіль повинен бути вивезений за кордон, оскільки знаходиться на території України тимчасово, на іноземній реєстрації. Наявність таких обставин, унеможливлює вирішення питання про передачу вказаного автомобіля відповідачу, в порядку визначеному абзацом 2 п.14 Постанови №4 від 01.03.2013 року, після відшкодування ним шкоди.

При цьому, позивач звертаючись в суд з даним позовом та маючи право на відшкодування різниці між ринковою вартістю автомобіля на момент пошкодження та його ринковою вартістю після пошкодження, не зазначив ринкову вартість автомобіля після його пошкодження та не надав доказів такої вартості, що на її думку виключало можливість встановлення судом реального розміру шкоди, і тим більше стягнення такої на користь позивача.

Одна суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів розміру матеріальної шкоди та всупереч правових норм дійшов помилкового висновку про стягнення шкоди у розмірі повної ринкової вартості автомобіля до його пошкодження, в сумі 29 044,77 грн.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Відповідачка посилається на п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та визнає, що у разі якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Слід зазначити, що такою ринковою вартістю за висновком спеціаліста становить сума 29044,77 грн., тобто відповідачка визнає, що розмір шкоди визначається в такому порядку і в такій сумі.

Посилання відповідачки на положення ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року N1961-IV, як на норму матеріального права, яку нібито необхідно застосувати до наших правовідносин, є необґрунтованим, оскільки цей Закон регулює договірні відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою, яке виникає за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди страхувальником, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих (третіх осіб) при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, а оскільки відповідачка не застрахувала свою відповідальність, то положення цього Закону не поширюються на неї і вона не може нести обмежену відповідальність як страхова компанія, а відтак деліктні відносини що склалися між нами (деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачкою що випливають із завдання шкоди внаслідок ДТП) врегульовуються положеннями статей 22, 1166 і 1192 ЦК України, якими передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вважає, що правильно обрала спосіб відновлення свого порушеного права - відшкодування матеріальної шкоди у виді стягнення вартості відновлювального ремонту, оскільки такий повною мірою забезпечив би поновлення моїх прав у повному обсязі, а також забезпечує можливість вивезення транспортного засобу за межі України, згідно із митними зобов`язаннями. Хоча суд першої інстанції вирішив, що для відновлювального ремонту їй достатньо і стягнення шкоди у розмірі повної ринкової вартості автомобіля до його пошкодження, а саме суму 29 044,77 грн. із заявлених 58 644,40 грн.

З огляду на викладене просив суд апеляційну скаргу відхилити, рішення Тячівського районного суду від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржується ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди то дане судове рішення в цій частині позовної вимоги апеляційною інстанцією не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ході перегляду справи апеляційним судом встановлено, що о 02 год. 50 хв. 01 січня 2020 року між населеними пунктами с.Бедевля та м.Тячів, відповідачка ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Nissan X-Trail державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахувала дорожню обстановку, не впоралась з керуванням, виїхала на зустрічну смугу руху та допустила зіткнення з автомобілем марки Opel Astra G державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів.

Постановою Тячівського районного суду від 27.01.2020 року, яка набрала законної сили 06.02.2020 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень (а.с. 9).

Факт ДТП також стверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду за № 065746 (вих.№2-14/106/34/1-20 від 08.01.2016 року), відповідно до якої учасниками такої є ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , яка перебувала за кермом легкового автомобіля марки Nissan X-Trail номерний знак НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_2 , який перебував за кермом легкового автомобіля марки Opel Astra G номерний знак НОМЕР_2 ; місце скоєння вул. Центральна, с. Бедевля, Тячівський район, Закарпатська область; дата скоєння 01.01.2020 року; вид ДТП - зіткнення лобове (а.с. 7).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 вбачається, що власником транспортного засобу легкового автомобіля марки Opel Astra-G-СС реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 (а.с. 11-13).

Відповідно до полісу № АО/6815850 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль марки Opel Astra G реєстраційний номер НОМЕР_2 являється застрахованим, страхувальник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страховик АТ «СГ «ТАС»(приватне), строк дії з 31.12.2019 по 30.03.2020 року (а.с. 14).

У довідці про дорожньо-транспортну пригоду за № 065746 (вих.№2-14/106/34/1-20 від 08.01.2016 року), відповідно до якої учасниками такої є ОСОБА_1 , яка перебувала за кермом свого легкового автомобіля марки Nissan X-Trail державний номерний знак НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , який перебував за кермом легкового автомобіля марки Opel Astra G державний номерний знак НОМЕР_2 , відсутнє посилання на те, що ОСОБА_1 має Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, (а.с. 7).

Згідно звіту № 07/02/2020 року від 01.02.2020 року про визначення матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Opel Astra G державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_5 , виготовленого оцінювачем ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження вищевказаного автомобіля, власником якого є ОСОБА_2 , в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 01.01.2020 дорівнює ринковій вартості досліджуваного автомобіля до пошкодження і становить 29 044,77 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 58 644,40 грн. (а.с. 15-41).

Задовольняючи позов частково в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб марки Opel Astra G державний реєстраційний номер НОМЕР_2 не визнано фізично знищеним, доказів на підтвердження вартості зазначеного ТЗ після ДТП Звіт про визначення матеріального збитку не містить, а клопотання про призначення у справі експертизи сторонами не було заявлено, тому суд вважав за можливе стягнути з відповідачки у відшкодування шкоди тільки вартість матеріального збитку в сумі ринкової вартості пошкодженого ТЗ на момент ДТП, яка становить суму 29044,77 гривні.

Апеляційний суд за встановлених обставин справи погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступні доводи.

За змістом ч.1 ст.15 і ч.1, пунктів 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У статті 1192 ЦК України зазначено, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вище зазначено, 01 січня 2020 року о 02 год. 50 хв. між населеними пунктами с. Бедевля та м. Тячів, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Nissan X-Trail державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахувала дорожню обстановку, в зв`язку з чим не впоралась з керуванням легковим автомобілем, та виїхала на зустрічну смугу руху та допустила зіткнення з автомобілем марки Opel Astra G державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів.

За матеріалами справи ОСОБА_1 не застрахувала цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів. Тож, дорожньо-транспортну пригоду скоєно за участі легкового автомобіля марки Nissan X-Trail державний номерний знак НОМЕР_1 , який не забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року за № 1961-IV (надалі Закон № 1961-IV) передбачено, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 5 Закону № 1961-IV визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно приписів абзацу 1 пункту 21.1 статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

У пункті 21.3 цієї статті наведене, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Водночас у пункті 21.4 цієї статті передбачено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Nissan X-Trail державний номерний знак НОМЕР_1 на території України придбала поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Оскільки ОСОБА_1 не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, то й вимоги пункту 30.2 статті 30 Закону № 1961-IV щодо відшкодування власнику транспортного засобу різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди на неї не поширюються, так-як не є особою відповідальність якої застрахована і на яку б поширювалась дія Закону № 1961-IV.

За цих обставин ОСОБА_1 несе цивільну відповідальність на загальних підставах, встановлену цивільним законодавством.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої не застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Винність дій ОСОБА_1 у вчиненні ДТП доводиться постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.01.2020 року про визнання її винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП на накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень, (а.с. 9).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Факт заподіяння ОСОБА_2 майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом пошкодження легкового автомобіля марки Opel Astra G державний реєстраційний номер НОМЕР_2 стверджується Звітом про оцінку ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу № 07/02/2020 від 01.02.2020 року, виготовленого оцінювачем ОСОБА_5 , (а.с. 15-47).

Даним звітом визначено вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження легкового автомобіля марки Opel Astra G державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_5 в ДТП, що мала місце 01.01.2020 року та дорівнює ринковій вартості досліджуваного ТЗ до пошкодження та становить суму 29044,77 гривні.

Як наведено у пункті 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затвердженої наказом МЮ України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/2/2092, зареєстрованої в МЮ України 24.11.2003 р. за №1074/8395), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

На підставі даного нормативного акту, суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 і було здійснено у звіті № 07/02/2020 від 01.02.2020 року визначення внаслідок ДТП вартості матеріального збитку легкового автомобіля марки Opel Astra G державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_5 , який становить суму в розмірі 29 044,77 гривні.

Відтак, судом першої інстанції правомірно стягнуто з ОСОБА_1 як особи, цивільно-правова відповідальність якої перед третіми особами не була застрахована на користь ОСОБА_2 матеріальний збиток у розмірі 29 044,77 гривні на загальних підставах.

А звідси, дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскаржуваного рішення, і висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити на підставі приписів статті 375 ЦПК України, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 26 травня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: