ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 травня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/8826/21

Головуючий у першій інстанції - Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/672/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»,

відповідачка: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,

час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції - о 12 год 39 хв,

дата складання повного тексту рішення - 14 лютого 2023 року.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ТОВ «Фінфорс» звернулося з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 624,20 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 березня 2019 року між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ІТС) було укладено електронний кредитний договір № 517583-А, відповідно до умов якого відповідачці шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку було надано кредит у розмірі 4 000 грн, з фіксованою процентною ставкою в розмірі 1,33 % в день, що становить 485,45 % реальної річної процентної ставки. Відповідачка у встановлені договором та додатковими угодами строки кредитні кошти не повернула, внаслідок чого станом на 30 липня 2019 року виникла заборгованість, зокрема, 4 000 грн - заборгованість за кредитом, 3 644,20 грн - заборгованість за відсотками та 1 980 грн штрафних санкцій. Оскільки згідно з договором факторингу від 30 липня 2019 року ТОВ «СС «ЛОУН» відступило права вимоги за кредитними зобов`язаннями ТОВ «Фінфорс», позивач має законні підстави для стягнення на його користь кредитної заборгованості.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2023 року позов ТОВ «Фінфорс» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 22 березня 2019 року на загальну суму 9 624,20 грн, а також 2 270 грн в рахунок відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до відсутності у матеріалах справи належних доказів, які б давали підстави для стягнення з позичальника боргу. Відповідачка зазначає, що позивачем не надано інформації щодо підтвердження перерахування на картку клієнта грошових коштів від первісного кредитора. Товариством надано лише світлокопію інформаційної довідки та витяг з реєстру наданих кредитів, згідно з якими через систему ТОВ «Платежі онлайн» проведено транзакцію «верифікація карти» та виплату грошових коштів. Проте відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, заповнений відповідно до вимог Інструкції, який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника.

Наголошує на тому, що відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 752/9423/15-ц.

Заперечує факт укладення договору з позивачем, оскільки кредитний договір від 22 березня 2019 року, на який посилається ТОВ «Фінфорс», як на такий, що укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації на інтернет ресурсі, нею особисто не підписувався, оскільки право підписувати правочини в сфері електронної комерції станом на 22 березня 2019 року вона не отримувала і взагалі не являється клієнтом електронних довірчих послуг, передбачених ЗУ «Про електронний цифровий підпис».

Стверджує, що надана позивачем паперова копія кредитного договору від 22 березня 2019 року не відповідає вимогам ст. 79, 80 ЦПК України, оскільки не надано доказів того, що позичальником здійснено підпис договору за допомогою одноразового ідентифікатора.

У наданому відзиві ТОВ «Фінфорс», не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду - залишити без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що відповідачкою не надано доказів на спростування факту укладення кредитного договору та належного виконання зобов`язань за ним.

Представник товариства зазначає, що за численними нормами чинного законодавства України процедура укладення електронного кредитного договору прирівнюється до підписання кредитного договору власноруч та має таку ж саму юридичну силу, що і підписання кредитного договору у паперовій формі. Твердження відповідачки про те, що нею не підписувався договір за допомогою електронного цифрового підпису (ЕЦП), являється когнітивним упередженням щодо дійсних обставин справи, оскільки договір підписано одноразовим цифровим ідентифікатором, а не ЕЦП, і для підписання кредитного договору одноразовим цифровим ідентифікатором не потрібно бути клієнтом електронних довірчих послуг чи мати ЕЦП.

Наголошує на тому, що відповідачка систематично укладала кредитні договори з ТОВ «СС ЛОУН», тобто була ознайомлена з порядком підписання та виконання електронних кредитних договорів. Крім того, вона уклала 4 додаткові угоди для продовження строку користування кредитними коштами та обслуговувала цей договір, сплачуючи кошти за продовження строку користування коштами, тому викладені заперечення щодо укладення кредитного договору є незрозумілими.

Зазначає, що довідку про перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника сформовано підприємством-платіжною організацією, яке фактично здійснювало перерахування коштів за дорученням первісного кредитора. Разом з довідкою від ТОВ «Платежі онлайн» до суду надано оригінал картки рахунку № НОМЕР_1 , і саме ці документи є первісними бухгалтерськими документами в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік» та сформовані безпосередньо під час проведення транзакції. Посилання відповідачки на невідповідність поданих позивачем документів приписам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Інструкції НБУ № 22 від 21 квітня 2004 року є необґрунтованими, оскільки наведені нормативно-правові акти регулюють діяльність банківських установ, а ТОВ «Фінфорс» є факторинговою компанією, що діє на підставі міжнародних стандартів бухгалтерського обліку, та не являється банківською установою.

Посилається на те, що ТОВ «Фінфорс» намагалося задовольнити вимоги кредитора шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому за позовом ОСОБА_2 визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже про наявність правовідносин, пов`язаних з виконанням кредитного договору від 22 березня 2019 року, відповідачка була обізнана задовго до подання товариством цього позову. Заявивши вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вимогу про визнання кредитного договору, який зі слів відповідачки ніколи не укладався, ОСОБА_2 не заявляла.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Фінфорс», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази, які містять інформацію щодо предмету позову, логічно пов`язані з обставинами щодо наявності права вимоги до відповідачки та підстав для стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором від 22 березня 2019 року. Суд зазначив, що ОСОБА_1 не надано доказів, які б спростовували факт укладення нею кредитного договору із ТОВ «СС ЛОУН» та виконання грошових зобов`язань.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, 14 квітня 2016 року ТОВ «СС ЛОУН» видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи (т. 1 а.с. 57). Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності ТОВ «СС ЛОУН» є: інші види кредитування (код КВЕД 64.92) (т. 1 а.с. 56).

Наказом ТОВ «СС ЛОУН» від 27 лютого 2018 року № 2702-1 затверджено Правила щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (т. 1 а.с. 13-20). Відповідно до п. 14.2 Правил товариство має право в односторонньому порядку вносити зміни та доповнення в Правила, які розміщуються на сайті товариства для ознайомлення всіх зацікавлених осіб.

На веб-сайті ТОВ «СС ЛОУН» https://ccloan.com.ua ОСОБА_2 пройшла реєстрацію в ІТС товариства (т. 1 а.с. 35-42).

22 березня 2019 року між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_2 за допомогою ІТС ТОВ «СС ЛОУН» укладено електронний кредитний договір № 517583-А (т. 1 а.с. 5-8), згідно з умовами якого суму кредиту визначено у 4 000 грн на строк 27 календарних днів (п.п. 2.1, 1.2), плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,33 % в день (п. 2.2).

Згідно з п. 9.1 датою укладення договору є дата його підписання сторонами в електронній формі.

Пунктом 13.3 договору визначено, що правила розміщені на сайті кредитодавця за посиланням https://ccloan.ua/ru. Укладанням договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з текстом Правил.

ТОВ «СС ЛОУН» виконало свої зобов`язання перед позичальником за договором № 517583-А від 22 березня 2019 року. В інформаційній довідці № 135/10 вiд 07 жовтня 2021 року ТОВ «Платежі Онлайн», як оператор послуг платіжної інфраструктури повідомило, що на сайті ccloan.сом.ua через платіжний сервіс «Platon» 22 березня 2019 року проведено успішну транзакцію типу «видача» кредиту в сумі 4 000 грн на карту НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 49).

Згідно з Додатковими угодами до договору № 1 від 17 квітня 2019 року, № 2 від 25 квітня 2019 року, № 3 від 27 квітня 2019 року та № 4 від 05 травня 2019 року строк дії Договору було продовжено, зокрема, відповідно до останньої угоди - до 10 травня 2019 року (т. 1 а.с. 9, 10, 11, 12).

30 липня 2019 року між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «Фінфорс» укладено договір факторингу № , згідно з яким ТОВ «СС ЛОУН» відступило ТОВ «Фінфорс» право грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідачки за договором № 517583-А від 22 березня 2019 року (а.с. 22-24). На виконання зазначеного договору 30 липня 2019 року складено акти приймання-передачі розширеного реєстру прав грошових вимог щодо цивільно-правових договорів та документів, що підтверджують право грошової вимоги (т. 1 а.с. 28 зворот, 29).

Про факт укладення договору факторингу від 30 липня 2019 року та відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 517583-А від 22 березня 2019 року ТОВ «СС ЛОУН» повідомило ОСОБА_2 , надіславши на її електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 листа від 30 липня 2019 року, в якому запропонувало боржниці сплатити наявну у неї кредитну заборгованість у розмірі 9 624,20 грн за банківськими реквізитами ТОВ «Фінфорс» (т. 1 а.с. 21).

Відповідачкою умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались. Згідно з наданою ТОВ «Фінфорс» довідкою від 18 листопада 2021 року утворилась заборгованість, яка становить 9 624,20 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 4 000 грн, заборгованість за відсотками - 3 644,20 грн та 1 980 грн штрафних санкцій (т. 1 а.с. 31).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого Чернігівським МВ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), 03 березня 2021 року ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (т. 1 а.с. 100). 26 березня 2021 року відповідачка отримала паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 99).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку ТОВ «СС Лоун»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються підприємцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим підприємець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Фінфорс» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 пройшла реєстрацію в ІТС ТОВ «СС ЛОУН» на веб-сайті товариства. Під час здійснення реєстрації відповідачка створила особистий кабінет та надала всі свої особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, свій номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації тощо). ОСОБА_2 також надала згоду на обробку персональних даних шляхом проставляння в ІТС відповідної електронної відмітки.

У подальшому для безпосереднього оформлення кредиту відповідачка обрала бажану суму кредиту, строк кредитування та підтвердила, що ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику.

Після прийняття позичальником умов кредитного договору ТОВ «СС ЛОУН» уклало з ОСОБА_2 кредитний договір, який підписано останньою відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «646144».

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.

Оскільки ОСОБА_1 вважається ознайомленою з умовами правил в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», тобто до моменту підписання кредитного договору, про що свідчить поставлення відповідної відмітки в ІТС товариства, колегія суддів доходить висновку, що відповідачка повністю ознайомлена з порядком укладення та підписання кредитного договору, про що свідчать виконані останньою фактичні дії в ІТС, а також використання нею електронного підпису одноразового ідентифікатору.

Додатком до інформаційної довідки ТОВ «СС ЛОУН» про укладені з ОСОБА_2 кредитні договори є анкета позичальника (т. 1 а.с. 160), що містить фото, яке зроблено при створенні особистого кабінету на сайті ТОВ «СС ЛОУН». Вказане, на думку колегії суддів, свідчить саме про волевиявлення відповідачки щодо встановлення кредитних правовідносин з даним товариством.

Апеляційний суд виходить з того, що, стверджуючи про відсутність належних доказів укладення з ТОВ «СС ЛОУН» кредитного договору, ОСОБА_1 в межах цієї цивільної справи із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним не зверталася, отже указані твердження підставами позову не були. Суд першої інстанції, виходячи з принципу змагальності сторін, що діє в цивільному судочинстві, розглядав справу в межах заявлених позовних вимог та перевіряв доводи сторін на предмет наявності або відсутності у відповідачки заборгованості за кредитом.

З наданої ТОВ «СС ЛОУН» довідки про стан заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 22 березня 2019 року (а.с. 157-158) вбачається, що позичальником у період з 22 березня по 09 червня 2019 року сплачено відсотки за договором у сумі 611,80 грн, що, на думку апеляційного суду, достеменно свідчить про визнання відповідачкою наявної заборгованості та узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц, згідно з якою часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_2 про відсутність доказів на підтвердження перерахування їй коштів за кредитним договором, оскільки доказів того, що платіжна картка, на яку ТОВ «СС ЛОУН» здійснило перерахування коштів у сумі 4 000 грн, належить не відповідачці, останньою суду не надано. У матеріалах цієї цивільної справи відсутні також докази того, що кошти на цю картку товариством не було перераховано.

Крім того, колегія суддів зважає на те, що у період з 25 липня 2017 року по 22 березня 2019 року між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_2 було укладено 14 кредитних договорів, за 13 з яких зобов`язання відповідачкою виконано повністю, крім кредитного договору № 517583-А від 22 березня 2019 року (а.с. 159). Верифікація банківської картки позичальника за кредитним договором № 517583-А проводилася 08 вересня 2018 року з підстав зміни позичальником відомостей щодо банківської картки у особистому кабінеті. Подальші зміни не відбувалися. Наведені обставини дають апеляційному суду підстави вважати, що, укладаючи неодноразово з однією ж самою фінансовою установою кредитні договори, відповідачка була достеменно обізнана про порядок укладення, підписання та виконання кредитного договору в електронному вигляді.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Фінфорс». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко