Ухвала

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 761/13831/19

провадження № 61-6637ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Нежури В. А., Соколової В. В., від 20 квітня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - АТ «Банк «Фінанси та Кредит») включити (акцептувати) кредиторські вимоги ОСОБА_1 в розмірі 470 399,50 грн як такі, що підлягають задоволенню у четверту чергу, та подати зміни, внесені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на затвердження виконавчою дирекцією ФГВФО. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 30 березня 2023 року

АТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено та відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

04 травня 2023 року адвокат Шилець А. Р., діючи як представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит», безпосереднє виведення якого з ринку здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, подав касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження)вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення апеляційним судом норм права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження, просить оскаржуване судове рішення скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд при постановленні оскаржуваної ухвали від 20 квітня 2023 року не в повному обсязі дослідив обставини справи та докази причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що призвело до порушення норм частини другої статті 354 ЦПК України та постановлення незаконної ухвали суду про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом частини другої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування та тлумачення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України (в редакції на час прийняття рішення суду першої інстанції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року подано 30 березня 2023 року.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги), незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»).

Встановивши, що апеляційна скарга подана після спливу більше ніж року з дня складення повного тексту рішення суду, а наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, апелянтом не доведено, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

При цьому, апеляційний суд, оцінюючи наявність підстав для втручання у принцип остаточності судового рішення, правильно врахував, що відповідач був обізнаний про розгляд Шевченківським районним судом м. Києва справи № 761/13831/19, реалізовував свої процесуальні права у вказаній справі, зокрема 10 грудня 2019 року подавав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та відзив на позовну заяву, а 08 січня 2020 року - додаткові письмові пояснення, а отже в розумні інтервали часу міг вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого судового провадження. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року було оприлюднено в ЄДРСР 14 лютого

2022 року.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про відмову у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 761/13831/19.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

О. М. Осіян

Є. В. Синельников