Справа № 130/2724/23
Провадження № 22-ц/801/2297/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Грушковської Л. Ю. в місті Жмеринка Вінницької області,

в справі № 130/2724/23 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби, Головного управління Національної поліції в Вінницькій області про виконання рішення суду та стягнення шкоди,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби, Головного управління Національної поліції в Вінницькій області, в якому просить стягнути з відповідача держави Україна на його користь 100 000 грн.

Позов обґрунтував тим, що 13.09.2023 у справі № 130/1291/2023 суд відмовив йому в заявлених вимогах про стягнення шкоди за бездіяльність відповідача, зазначив підставу відмови: «мій позов має абстрактний характер, моральна шкода позивача ОСОБА_1 не підтверджена доказами». Вказав, що виконує вимоги суду та надає докази: постанови апеляційного суду від 29.10.2020 та 20.09.2019 по іншим справам. Також позивач зазначив, що він іншого позову не подавав.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби, Головного управління Національної поліції в Вінницькій області про виконання рішення суду та стягнення шкоди.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновок суду першої інстанції, що в його позові зазначені ті ж самі підстави, що у справі № 130/1291/2023, є помилковим. Зауважує, що в справі № 130/1291/2023 суд зазначив підставу для відмови в позові, а саме, що він не надав доказів завдання йому моральної та матеріальної шкоди, причинний зв`язок між діями та шкодою. Підставою цього позову скаржник вважає нові обставини, якими являються докази завдання шкоди, в яких зазначений причинний зв`язок між діями та шкодою. Цими підставами є дві постанови апеляційного суду від 20.09.2019 та від 29.10.2020 прийняті в інших справах щодо бездіяльності правоохоронних органів .

За таких обставин просив вказану ухвалу скасувати, а справу направити до Жмеринського районного суду Вінницької області для продовження розгляду.

Представник Головного управління Національної поліції в Вінницькій області Дмитрук Ю. Д. направила відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі

Вказаний відзив судом апеляційної інстанції не береться до уваги, оскільки в порушення вимог статті 360 ЦПК України до нього не додано доказів надсилання його копії іншим учасникам справи.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду відповідає.

Переглядаючи вказану ухвалу суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до положень статей 186, 187 ЦПК України, суддя після одержання позовної заяви до відкриття провадження у справі з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 175 і 177 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Статтею 186 ЦПК України визначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми спори є тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто - коли спори повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників перешкоджає відмові у відкритті провадження у справі з підстав, що передбачені пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку про те, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до змісту наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору, тобто ідентичними є склад учасників цивільного процесу, підстава звернення до суду та матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Відмовляючи у відкритті провадження в справі суд першої інстанції виходив із того, що згідно з відомостями з відкритого Єдиного реєстру судових рішень, Жмеринським міськрайонним судом було розглянуто цивільну справу № 130/1291/23 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ГУНП у Вінницькій області про стягнення шкоди за бездіяльність правоохоронних органів.

Як встановлено судом у справі № 130/1291/23 ОСОБА_1 просив витребувати у Національної поліції кримінальне провадження; ознайомитись в судовому засіданні з загальновідомими доказами, які не потребують доказування постановами слідчого, суду; стягнути з відповідача через Державну казначейську службу України моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. У даній справі 13.09.2023 судом ухвалено рішення про відмову в позові.

Тобто, в провадженні суду вже знаходилася справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для відмови у відкритті провадження.

У поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 посилається на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 вересня 2023 року, ухвалене у цивільній справі № 130/1291/23 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ГУНП у Вінницькій області про стягнення шкоди за бездіяльність правоохоронних органів, яким відмовлено у задоволенні позову.

З рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 вересня 2023 року вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом стало те, що рішенням суду у справі № 130/39/23 йому відмовлено у задоволенні позову про визнання бездіяльності правоохоронних органів у кримінальному провадженні №000020 від 12.08.2016, провадження по якому триває більше 7 років. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11.05.2023 у справі №130/837/23 скасовано ухвалу суду першої інстанції, зобов`язано внести відомості до ЄРДР про злочин щодо слідчого ОСОБА_2 по справі № 000020. Цим йому спричинена шкода.

В зв`язку з чим позивач просив: витребувати у Національної поліції кримінальне провадження; ознайомитись в судовому засіданні з загальновідомими доказами, які не потребують доказування постановами слідчого, суду; стягнути з відповідача через Державну казначейську службу України моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

З позовної заяви у цій справі №130/2724/23 (а.с.1) встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби, Головного управління Національної поліції в Вінницькій області про виконання вищевказаного рішення суду від 13.09.2023 у справі № 130/1291/2023, в якому просить стягнути з відповідача держави Україна на його користь 100 000 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням від 13.09.2023 у справі № 130/1291/2023 суд відмовив йому в заявлених вимогах про стягнення шкоди за бездіяльність відповідача, зазначив підставу відмови: «мій позов має абстрактний характер, моральна шкода позивача ОСОБА_1 не підтверджена доказами». Вказав, що виконує вимоги суду та надає докази: постанови апеляційного суду від 29.10.2020 та 20.09.2019 по іншим справам.

Так, у зазначеній вище справі та у справі, що переглядається, сторонами є: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі держава Україна в особі Державної казначейської служби, Головне управління Національної поліції в Вінницькій області.

Предмет спору та вимоги позивача - питання стягнення з відповідача держави Україна в особі Державної казначейської служби на його користь 100 000 грн. моральної шкоди за бездіяльність правоохоронних органів.

З указаного вбачається, що заявлені у цих позовах вимоги ОСОБА_1 вже були предметом судового розгляду та за наслідками їх розгляду винесено судове рішення, яким відмовлено в задоволені позову.

Перефразування заявлених вимог ОСОБА_1 , які фактично зводяться до позовних вимог, рішення по яких вже ухвалено, не є свідченням пред`явлення позову з інших підстав.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №308/1203/19 від 22 листопада 2021 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги (предмет позову) в цій справі та у справі №130/1291/23, рішення у якій набрало законної сили, є різними, а тому у суду не було підстав відмовляти у відкритті провадження в справі, є необґрунтованими, оскільки сторони в указаних справах співпадають, а також співпадають предмет і підстави позову, що має визначальне значення. Конкретизування певних обставин та посилання на докази не свідчить про наявність у позивача права звернутися до суду повторно із аналогічним позовом.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала постановлена судом з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовуються висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки в даному випадку позивач звільнений від сплати судового збору при поданні апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

В. В. Сопрун