ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/230/23 Справа № 204/7036/15 Категорія 27 Суддя у 1-й інстанції - Тітова І.В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Піменовій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №SAMDN3500 від 10 жовтня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором.

Зазначає, що договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом процентів, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат на умовах передбачених дійсним договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 30 вересня 2015 року має заборгованість у розмірі 23 187,01 дол. США, з яких: 6 654,91 дол. США - заборгованість за кредитом, 16 532,10 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і/н НОМЕР_1 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №SAMDN3500 від 10 жовтня 2006 року у розмірі 23 187,01 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23 травня 2016 року становить 584 312,65 грн., з яких: 6 654,91 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23 травня 2016 року становить 167 703,73 грн. - заборгованість за кредитом, 36 753,64 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23 травня 2016 року становить 416 608, 92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Рішення суду мотивовано наявністю правових підстав для стягнення заборгованості за кредитом, оскільки фактично отримані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому заборгованість за кредитом підлягає стягненню.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами за користування кредитними коштами. Зокрема, із тексту заочного рішення видно, що кредитний договір укладався на суму 3000,00 дол. США, однак стягнуто було 6 654,91 дол. США. Зазначає, що належним чином про розгляд справи не повідомлявся. Просив застосувати строки позовної давності, оскільки для позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMDN3500 від 10 жовтня 2006 року вже спливла у 2009 році.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №SAMDN3500 від 10 жовтня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.15-17).

У порушення умов кредитного договору, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Станом на 30 вересня 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 23 187,01 дол. США, з яких: 6 654,91 дол. США заборгованість за кредитом, 16 532,10 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, згідно із доданим розрахунком (а.с.8-13).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість за кредитом підлягає стягненню, оскільки фактично отримані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку не повернуті.

Погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, з огляду на наступне.

Так, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало суду першої інстанції жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитну картку, а також те, що він знімав готівку з карткового рахунку або оплачував товари/послуги за допомогою кредитної картки. Розрахунок заборгованості не є документом, який може підтверджувати умови кредитування, факт видачі кредитної картки, користування відповідачем кредитом та наявності заборгованості.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №SAMDN3500 від 10 жовтня 2006 року у зв`язку із недоведеністю наявності заборгованості у заявленому розмірі.

Крім того, суд першої інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи ОСОБА_1 , не забезпечив останньому можливості реалізувати надані йому законом права, оскільки розглянув справу за його відсутності, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Розгляд судом першої інстанції цієї справи за відсутності ОСОБА_1 , належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, згідно з пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України, є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Щодо застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Така позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

В даному випадку, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову через недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова