ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Піменовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2020 року

по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову АТ КБ ПриватБанк зазначав, що 15 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із метою отримання банківських послуг і отримав кредит у розмірі 200000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти, а також проценти за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, передбачених умовами. У зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 08 серпня 2019 року становить 238642,04 грн, з яких: 182081,36 грн заборгованість за кредитом; 44720,58 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн штраф (фіксована частина); 11340,10 грн штраф (процентна складова). Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 238642,04 грн, а також судові витрати у розмірі 3579,63 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15 серпня 2011 року у розмірі 238642,04 грн, з яких: 182081,36 грн заборгованість за кредитом; 44720,58 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн штраф (фіксована частина); 11340,10 грн штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення судових витрат судовий збір у розмірі 3579,63 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2020 року ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві АТ КБ ПриватБанк на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2020 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2020 року залишити без задоволення, заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2020 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем порушено умови користування кредитними коштами, а саме не виконані зобов`язання стосовно погашення кредиту та сплати процентів за його користування, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором.

Але з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладання кредитного договору Банком надана копія анкети-заяви 238098381 про долучення відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.7).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. А тому відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України вказана анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт надання відповідачу кредитного ліміту в сумі 200000 грн.

У вказаній анкеті-заяві відповідач лише виявив бажання оформити на своє ім`я заробітну платіжну картку та погодив, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті «ПриватБанк».

Натомість зазначені Умови (а.с.8-27) не містять підпису відповідача. При цьому колегією суддів не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на електронну пошту відповідача надіслана Банком заявка про актуалізацію даних по преміальній картці №3580633 від 28.02.2018 року, згідно якої відповідачу встановили кредитний ліміт в розмірі 200000 грн (а.с.71 т.1).

03 листопада 2020 року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи, в обґрунтування якого зазначав, що зазначений документ фактично є підробленим, оскільки підпис, зроблений на заявці про актуалізацію даних по преміальній картці №3580633 від 28.02.2018 року, згідно якої йому встановили кредитний ліміт в розмірі 200000 грн. вчинений не ним і йому не належить (а.с.162 т.1).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року призначено по справі судову почеркознавчу експертизу (а.с.243 -245 т.1).

Відповідно до Висновку експерта №7204-22 від 16 січня 2023 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи підпис від імені ОСОБА_1 у графі Підпис заявки на актуалізацію даних по преміальній картці №3580633 від 28 лютого 2018 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.60-67 т.2).

У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Враховуючи вимоги ст.ст.13, ч.1 ст.81 ЦПК України, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено суду ті обставини, на які він посилається у позові як на підставу своїх вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року провадження №61-8010св18.

Посилання Банку, що відповідач отримав картку/відкрив кредитний рахунок з усіма його умовами та не спростував наданий позивачем розрахунок, є безпідставними з огляду на таке.

Згідно із ст.81 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у цій статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Як зазначено вище, 15 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, згідно з якою відповідач оформив зарплатну картку.

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Анкета-заява від 15 серпня 2011 року не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі та на умовах, зазначених у позовній заяві.

Заявка на актуалізацію даних по преміальній картці №3580633 від 28 лютого 2018 року підписана не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.60-67 т.2).

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості наданий позивачем за період з лютого 2018 року по серпень 2019 року, а вимогу заявляють за кредитним договором б/н від 15 серпня 2011 року і це не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми. Тому позовні вимоги про стягнення грошових сум згідно з умовами такого договору не можуть бути задоволені.

В оцінці спірних правовідносин колегія суддів також виходить з того, що захищене статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України часник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2020 року скасуванню.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5369,44 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2020 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5369,44 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова