справа № 932/6163/22
провадження №2/932/952/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

Головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

за участю секретаря - Рошошка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

21.10.2022 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на те, що з метою приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 звернулися до відповідача, подавши повний пакет документів, визначений законодавством, зокрема копію ордеру не засвідчену належним чином житлово-експлуатаційною організацією у зв`язку з тим, що оригінал ордеру в архіві організації не зберігся. 08.09.2022 р. Департамент житлового господарства ДМР відмовив у приватизації квартири листом за вих. № 3116 -1957 у зв`язку з неналежним оформленням документів, що стосуються приватизації. Вони - позивачі вважають відмову незаконною та такою, що порушує їх право набуття права власності на житло у встановленому законом порядку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2022 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді від 24.10.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача 19.01.2023 року надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимог не визнає, заперечує проти їх задоволення. В обґрунтування свого заперечення посилається на те, що орган приватизації відмовив позивачам у розгляді заяви на приватизацію, керуючись п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396, на підставі того, що заявниками не були надані всі необхідні документи в повному обсязі, а саме пакет документів для приватизації мав наступні недоліки: заява на приватизацію не оформлена належним чином в частині зазначення підписів повнолітніх членів сім`ї; копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільною стану або суду, що підтверджують родини відносини між членами сім`ї (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили тощо) не надані у повному обсязі. Син невістки не є членом сім`ї. Крім того вимога про зобов`язання вчинити дії, направленні на приватизацію квартири, визнається як незаконною вимогою до суду втрутитися у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, виходячи за межі визначених законодавцем повноважень суду. У відзиві на позовну заяву право позивачів на приватизацію не заперечується.

Представником позивачів 14.02.2023 року подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що при підготовці документів для приватизації ОСОБА_1 звернулася за консультацією до органу приватизації (відповідача), де одержала бланк заяви на приватизацію і бланк згоди на обробку персональних даних та консультації з питань приватизації. Вищевказані бланки заповнила безпосередньо у органі приватизації під час отримання консультації фахівця, який підтвердив, що документи заповнені правильно. Крім того, всі інші необхідні документи, крім засвідченої копії ордера, позивачі додали до заяви про приватизацію нерухомого майна у повному обсязі. Копія ордеру не була засвідчена установою, де повинен зберігатися його оригінал, оскільки оригінал ордеру в архіві організації не зберігся. Отже позивачі мають право на приватизацію квартири, а тому, не зважаючи на відсутність засвідченої копії ордера на жиле приміщення, позивачами дотримано всі умови, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», внаслідок чого у позивачів наявне право здійснити приватизацію квартири, в якій вони постійно проживають на законних підставах.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, представник позивачів адвокат Напара М.В. у наданій суду заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, розгляд справи просила провести у її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Згідно п.1 ч. 3. ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2022 року в справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22) та від 17 березня 2023 року у справі № 465/5343/18 (провадження № 61-11076св22), якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши справу та дослідивши наявні у ній докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ордера № 2022, серії 1, виданого виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська, куди вона вселилася разом зі своїм сином ОСОБА_3 . Ордер виданий на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська від 25 серпня 1978 р. № 830 параграф 4. Це підтверджується копією ордеру, яку позивачка 1 отримала у КП «Жилсервіс-2» у 2017 році, довідкою КП «Жилсервіс-2» ДМР від 25.11.2021 р. № 58, карткою квартиронаймача АДРЕСА_2 . При вселені в надане житлове приміщення ОСОБА_1 здала ордер в організацію з управління будинком згідно з вимогами законодавства.

Факт реєстрації у вказаній квартирі ОСОБА_1 з 27 жовтня 1978 року підтверджується відміткою у паспорті, довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 21.07.2022 р. № 4697, довідкою про первинну реєстрацію від 07.07.2022 р. № 10/5-736.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онуком позивачки ОСОБА_1 , зареєстрований і постійно мешкає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 14.09.1989 р. за картою реєстрації матері, а з 04.04.2006 р. за власною карткою реєстрації. Ці обставини підтверджуються відміткою у паспорті, довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 21.07.2022 р. № 4697 довідкою про первинну реєстрацію від 07.07.2022 р. № 10/5-736.

Також, згідно вказаної довідки про склад сім`ї, в спірній квартирі з 05.12.2006 р. зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син невістки.

Відповідно до Довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 07.07.2022 р. № 10/5-736 про первинну реєстрацію станом на 07.07.2022 р. за адресою вказаної квартири зареєстровані три особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по картці реєстрації матері з 14.09.1989, по власній картці реєстрації з 04.04.2006 р.; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по картці реєстрації матері з 23.09.1988р., по власній картці реєстрації з 05.12.2006 по теперішній час; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 27.10.1978 р., які зареєстровані у квартирі по теперішній час.

Вказаною довідкою також підтверджується, що позивачі не приймали участь у приватизації житла. ОСОБА_4 оформив заяву про відмову від участі в приватизації в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що він не є членом сім`ї наймача ОСОБА_1 , в заяві він також вказав, що не заперечує проти приватизації квартири ОСОБА_1 і ОСОБА_2 29.07.2022 р., справжність підпису на цій заяві засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А.

З метою приватизації квартири за адресою АДРЕСА_1 позивачами був зібраний пакет необхідних документів і 10.08.2022 р. наданий до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про передачу у приватну власність квартири. В органі приватизації ОСОБА_1 представляла інтереси ОСОБА_2 на підставі довіреності від 27.06.2022 р., посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А.

08.09.2022 р. Департамент житлового господарства ДМР надав позивачам листа за вих. № 3116 -1957, відповідно до якого Департаментом відмовлено їм у наданні адміністративної послуги, оскільки заява на приватизацію не оформлена належним чином в частині зазначення підписів повнолітніх членів сім`ї; копії документів, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї не надані у повному обсязі; копія технічного паспорта на квартиру не засвідчена належним чином; копія ордеру не засвідчена належним чином; згоди на збір та обробку персональних даних не оформлені належним чином.

Згідно обставин, вказаних у позовній заяві, при підготовці документів для приватизації позивачка ОСОБА_1 звернулася за консультацією до органу приватизації (відповідача), де одержала бланк заяви на приватизацію і бланк згоди на обробку персональних даних та консультації з питань приватизації відповідно до п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12. 2009 року № 396. Вищевказані бланки позивачка заповнила безпосередньо у органі приватизації під час отримання консультації фахівця, який підтвердив, що документи заповнені правильно. Відповідачем це твердження не спростовано.

Як зазначено позивачем ОСОБА_1 і не спростовано відповідачем, при засвідчені на заяві на приватизацію квартири підписів членів родини, керівник КП «Жилсервіс-5» Морозюк О.П. власноруч вніс у заяву відомості, що ОСОБА_4 відмовився від участі у приватизації та вписав його прізвище до бланку заяви.

З матеріалів справи вбачається, що копія заяви на приватизацію квартири містить адресу квартири, щодо якої надано заяву, підписи усіх осіб, які мають право на приватизацію з врахуванням повноважень ОСОБА_1 представляти інтереси ОСОБА_2 за довіреністю.

Отже твердження відповідача про оформлення заяви на приватизацію неналежним чином не підтверджено відповідними доказами.

З матеріалів справи встановлено, що позивачами на підтвердження родинних відносини між членами сім`ї надано наступні докази: копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 05.09.1989 р. серії НОМЕР_1 , де в графі батько записаний ОСОБА_3 , в графі мати - ОСОБА_5 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 11.02.1960 р. серії НОМЕР_2 , де в графі батько записаний ОСОБА_6 , в графі мати - ОСОБА_1 (позивачка). Тобто батько позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , на якого був виданий ордер, є сином позивачки ОСОБА_1 і батьком позивача ОСОБА_2 . Отже ОСОБА_1 (позивачка 1) є бабусею ОСОБА_2 (позивача 2)

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.10.2021 р. серії НОМЕР_3 .

Таким чином, позивачами до відповідача разом з заявою про приватизацію квартири було надано документи, які містять повну інформацію на підтвердження родинних відносин між членами сім`ї, які подали заяву на приватизацію квартири.

Згідно матеріалів справи, згоди на збір та обробку персональних даних містять підписи усіх осіб, які мають право на приватизацію квартири, з врахуванням повноважень ОСОБА_1 представляти інтереси ОСОБА_2 за довіреністю.

Вбачається що копія технічного паспорта на квартиру засвідчена належним чином установою, якою він виготовлений ТОВ «Департамент землеустрою, містобудування та оцінки майна».

Згідно довідки від 14.07.2022 р. № 5024 КП «Дніпровське БТІ» ДМР станом на 31.12.2012 р. в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_3 , відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 за: гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Вбачається, що будинок АДРЕСА_5 , в якому розташована квартира АДРЕСА_4 , зареєстровано за Місцевою радою на підставі рішення виконкому Бабушкінського району № 502 від 02.12.1986 р., про що видане реєстраційне посвідчення від 20.09.1990 р., зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 25 за реєстровим № 1678.

Згідно довідки Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради від 25.11.2021 р. № 58 в архіві підприємства документів (ордеру) за адресою АДРЕСА_6 немає.

Згідно матеріалів справи для уточнення місця зберігання ордеру на спірну квартиру або копії корінця до Адміністрації Шевченківського району ДМР (правонаступнику виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська) адвокатом Напара М. направлено адвокатський запит від 24.12.2021 р. Згідно відповіді на запит від 29.12.2021 р. в архіві Шевченківського району ДМР відсутній ордер на спірну квартиру та корінець цього ордеру.

Також для уточнення місця зберігання ордеру на спірну квартиру або копії корінця до Державного архіву Дніпропетровської області адвокатом Напара М. направлено адвокатський запит. Згідно відповіді на запит від 28.12.2021 р. в архіві документи виконавчого комітету Бабушкінської ради м. Дніпропетровська за період, що запитувався, не зберігаються.

Крім того, для уточнення місця зберігання ордеру на спірну квартиру або копії корінця, до Архівного управління департаменту Дніпровської міської ради адвокатом Напара М. направлено адвокатські запити від 22.12.2021 р., 17.01.2022 р., на які відповіді не отримано. Таким чином, намагання позивачів засвідчити копію ордера позитивних результатів не дали.

Отримання ордеру на спірну квартиру підтверджується архівним витягом з рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровськ від 25.08.1978 р. № 830 &4 за яким (мовою документу): «Исполком Ленинского райсовета народных депутатов решил: 1. Полученную от исполкома городского Совета народных депутатов жилую площадь (наряд № 3/484) для отселения семей, пострадавших от стихийного бедствия и проживающих в аварийных домах и бараках по ул. Конотопской и Академической предоставить гражданам, проживающим в сугубо аварийных бараках № 10, 28 пос. Новый и частного дома по АДРЕСА_7 . Отселение провести в счет жилья предприятий, на которых они работают. В доме № НОМЕР_4 (стр //* указан строительный адрес/) АДРЕСА_8 двухкомнатную квартиру АДРЕСА_9 этаже жилой площадью 27,40 кв.м. (общая 45,36 кв.м.) гр-ке ОСОБА_7 в состав семьи 2 чел., в том числе: ОСОБА_3 сын, 1960 г. рождения. 2. Просить исполком Бабушкинского райсовета народных депутатов выдать ордера согласно п.1 настоящего решения».

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»).

Питання щодо приватизації державного житлового фонду урегульовано Законом України від 19.06.1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482-XII), Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 N 396.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

У відповідності зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Закон України № 2482-XII визначає, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (ст.1).

За правилами, встановленими ч. 1- 3 ст. 8 Закону № 2482-XII, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Частиною 1 ст. 2 Закону №2482-XII передбачено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 5 Закону № 2482-XII право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства, права. Право громадян на приватизацію житла та перелік умов, за яких здійснюється приватизація житла, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а нормативні акти, що видає Міністерство з питань житлово-комунального господарства України, не мають сили закону і не можуть суперечити закону.

Відповідно до Положення про департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, затвердженим рішенням міської ради від 21.12.2016 № 33/17, департамент відповідно до покладених на нього завдань здійснює: перевірку пакетів документів від громадян, які виявили бажання приватизувати займане ними житло, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста (п. 3.1.36.2.). Підготовку проектів розпоряджень органу приватизації про передачу квартир (будинків) у власність громадян (п. 3.1.36.3).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Згідно ст. 278 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла в період видачі ордеру) надання жилих приміщень у будинках місцевих Рад депутатів трудящих провадиться виконавчим комітетом місцевої Ради за участю представників громадських організацій. В будинках державних, кооперативних і громадських організацій надання жилих приміщень провадиться за спільним рішенням адміністрації і фабричного, заводського, місцевого комітету професійної спілки, затвердженим виконавчим комітетом Ради депутатів трудящих, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, за спільним рішенням адміністрації і фабричного, заводського, місцевого комітету професійної спілки з наступним повідомленням виконавчого комітету Ради депутатів трудящих про надання жилих приміщень для заселення. На підставі рішення про надання в найом жилого приміщення виконавчий комітет місцевої Ради депутатів трудящих видає громадянинові ордер на зайняття жилого приміщення. Згідно ст. 281 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла в період видачі ордеру) управління будинком зобов`язане укласти з громадянином, на ім`я якого виданий ордер (стаття 278 цього Кодексу), письмовий договір найму зазначеного в ордері жилого приміщення строком до п`яти років. У договорі визначаються права і обов`язки сторін.

Законодавство України не покладає обов`язок щодо зберігання ордеру на громадянина (наймача) квартири. Ордер є документом з обмеженим строком дії (у даному випадку 10 днів), який лише дає право на вселення у квартиру.

Згідно з ч. 10, 11 ст. 8 Закону № 2482-XII органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Аналогічний висновок викладений в Постанові Великої Палати Верховного суду від 20 червня 2018 року в справі №2018858/16-ц, №14-165цс18.

Таким чином, спірна квартира не відноситься до житла, визначеного в ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», позивачі мають право на приватизацію квартири, а тому, не зважаючи на відсутність засвідченої копії ордера на жиле приміщення, позивачами дотримано всі умови, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», внаслідок чого у позивачів наявне право здійснити приватизацію квартири, в якій вони постійно проживають на законних підставах.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради вчинити дії направленні на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 за відсутності засвідченої копії ордеру на жиле приміщення.

Згідно пункту 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даному випадку не вважаються повноваження відповідача, як дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Отже, оскаржуване рішення відповідача, оформлене листом, порушує право позивачів на приватизацію. Порушене право позивачів підлягає поновленню шляхом визнання оскаржуваного рішення неправомірним, і як наслідків неправомірності - зобов`язання відповідача вчинити дії направленні на приватизацію спірної квартири.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати рішення Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради ( ідентифікаційний код юридичної особи 38114671), яке оформлено листом від 08.09.2022 р. № 3116-1957, про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірним.

Зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради ( ідентифікаційний код юридичної особи 38114671) вчинити дії, направленні на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 за відсутності засвідченої копії ордеру на жиле приміщення.

Стягнути з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради ( ідентифікаційний код юридичної особи 38114671) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Стягнути з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради ( ідентифікаційний код юридичної особи 38114671) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева