Справа № 138/2967/22
Провадження № 22-ц/801/822/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 рокуСправа № 138/2967/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Якименко М.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Резнік Катерина Олександрівна,

відповідач: ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвокат Сердечнюк Марина Василівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Резнік Катерини Олександрівни на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року, ухвалене місцевим судом під головування судді Холодової Т.Ю., дата складення повного тексту невідома,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

В листопаді 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Резнік К.О. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року.

В даному шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої з відповідача на підставі судового наказу від 18 вересня 2020 року стягуються аліменти на користь відповідача в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, при винесенні судового наказу судом не було враховано того, що на утриманні позивача вже є дитина від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь якого позивач сплачує аліменти згідно з рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06 жовтня 2017 року в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн.

Крім того, представник позивача зазначає, що з дня видачі судового наказу матеріальний стан позивача суттєво змінився та сплата аліментів у присудженому розмірі ставить його у тяжке матеріальне становище. Зокрема, представник вказує на те, що позивач офіційно не працевлаштований та не має постійного доходу, у позивача відсутнє власне житло, у зв`язку з цим він змушений орендувати житло, орендна плата за яке складає 4 000 грн. щомісячно.

За таких підстав представник позивача просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів з позивача з 1/4 частини на тверду грошову суму в розмірі 1 500,00 грн., яка є більшою сумою, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини віком 7 років, передбаченого Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік».

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів належними та допустимим доказами обставини, визначені ст. 192 СК України.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з таким рішенням представник позивача ОСОБА_1 адвокат Резнік К.О. подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржуване рішення скасувати та змінити розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) визначивши їх у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн., щомісячно починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач хоче і не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , проте він фізично не може оплачувати суму, призначену у судовому наказі, оскільки офіційно не працевлаштований та не має постійного доходу. Не має також і власного житла, а орендує його і сплачує за це разом із комунальними послугами 5 500,00 грн. у підтвердження чого надає відповідні документи.

Крім того, від першого шлюбу він має неповнолітнього сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) і за рішенням суду сплачує аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

14 квітня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Сердечнюк М.В. подала відзив на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Резнік К.О. та просила відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення сулу першої інстанції залишити без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2015 року, який було розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року (а.с. 7-9).

В даному шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Згідно судового наказу, виданого 18 вересня 2020 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області присуджено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 11).

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 відповідач ОСОБА_6 одружилась та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 адвоката Резнік К.О., суд першої інстанції врахував те, що відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При цьому, представник позивача просить про зміну розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення. Підставами позову є обставини, які, на думку представника позивача, тягнуть через зміну способу стягнення з позивача аліментів (з частки від доходу на тверду грошову суму) зменшення розміру аліментів, відповідна мета позову обумовлюється цими підставами.

Крім того, суд першої інстанції зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, визначені ст. 192 СК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що з дня набрання чинності вказаним Законом аліменти присуджуються судом у спосіб тільки за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, а не платника аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

В свою чергу, відповідно до частин першої, другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За приписами частини сьомої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

При цьому, частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак, згідно із абзацом другим ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, як право обрати спосіб стягнення аліментів, так і право на зміну способу аліментів, який визначений рішенням суду, має відповідно той з батьків, разом з яким проживає дитина або одержувач аліментів.

Натомість, позивач по справі ОСОБА_1 є платником аліментів, спосіб і розмір яких визначений судовим наказом Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року, згідно з яким стягуються з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись із позовом по даній справі представник позивача ОСОБА_1 (як платник аліментів) адвокат Резнік К.О. просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на підставі судового наказу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року, визначивши їх у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили до повноліття дитини.

Виходячи з наведених вище положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру та способу раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх стану здоров`я.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апелянта про те, що він фізично не може оплачувати суму, призначену у судовому наказі, оскільки не працевлаштований та не має постійного доходу, на увагу не заслуговують, оскільки позивач ОСОБА_1 є працездатною особою, доказів на підтвердження відмови у його працевлаштуванні та зміни у його стані здоров`я матеріали справи не містять.

Факт стягнення аліментів за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 жовтня 2017 року на утримання сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) від першого шлюбу, на що звертає увагу апелянт у апеляційній скарзі, існував на час винесення судового наказу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року, а тому не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому, зменшення розміру аліментів без доведення погіршення майнового становища ОСОБА_1 не буде спрямовано на належне матеріальне забезпечення неповнолітньої доньки ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та суперечитиме її інтересам.

Покликання апелянта про те, що він не має власного житла, а орендує його і сплачує за це разом із комунальними послугами 5 500,00 грн., у підтвердження чого надає відповідні квитанції (а.с.77-79) та відомості з державного реєстру речових прав (а.с.80), а також про те, що він офіційно не працевлаштований та не має постійного доходу, що підтверджує довідкою про доходи від 22 лютого 2023 року (а.с. 83) є безпідставними і не приймаються до уваги, оскільки вказані вище документи були надано лише суду апеляційної інстанції і не були предметом розгляду під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Таких обставин апеляційним судом встановлено не було.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів обставини, передбачені статтею 192 СК України, і судом не встановлено зміни його майнового або сімейного стану, які б були достатніми підставами для зменшення аліментів до розміру запропонованого позивачем.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Резнік Катерини Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

М.М. Якименко