Справа № 944/5191/19 Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/564/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м.Львів

Справа № 944/5191/19

Провадження № 22-ц/811/564/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Яворові 18 січня 2023 року у складі судді Колтун Ю.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: органу опіки і піклування Служби у справах дітей Яворівської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

встановив:

16 жовтня 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 8 листопада 2016 року вона уклала шлюб з відповідачем. Вказує, що у 2018 році вони (сторони) розійшлися та почали проживати порізно. Зазначає, що вони (сторони) є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилається на те, що під час її (позивача) перебування в пологовому будинку з народженням сина ОСОБА_6 , відповідач забрав доньку до себе додому без її погодження у с.Смолин Яворівського району Львівської області. Вказує, що ОСОБА_1 не приїжджає до сина та не надає їй ( ОСОБА_3 ) можливості бачитися з донькою. Такими діями відповідач розлучив брата із сестрою, які повинні виховуватись разом. Вказує, що ОСОБА_1 їздить до Республіка Польща та залишає доньку з бабою та прабабою. Зазначає, що ОСОБА_5 повинна виховуватися батьками, а не бабусями. Врегулювати конфлікт мирно неможливо. Вона (позивач) проживає у будинку своїх батьків, де їй відведена простора житлова кімната, будинок відповідає усім вимогам, облаштований всіма зручностями та меблями. Умови проживання є належними і допустимими для виховання дітей, створенні всі умови для проживання дитини разом зі матір`ю та братом. Просить позов задовольнити.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 18 січня 2023 року позов задоволено.Визначено місце проживання малолітньої дочки сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що 19 серпня 2019 року він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з позивачем. Зазначає, що під час другої вагітності позивача вона перейшла на постійне місце проживання до своїх батьків. Доньку з собою не брала, мотивуючи це тим, що будучи вагітною їй тяжко доглядати ще й за донькою. Вказує, що позивач постійно проживає в господарстві своїх батьків із малолітнім ОСОБА_6 . Доньку вона не відвідує. Посилається на те, що за донькою позивач не доглядала, а залишила її коли їй ( ОСОБА_5 ) виповнився 1 рік. Позивач ніколи не приходить до дитини, не купує їй одяг, іграшки, їжу. Вона самоусунулась від виховання доньки. Більше двох років вона (позивач) не бачилась з дитиною. Зазначає, що дитина забезпечена всім необхідним для нормального життя і розвитку. Дитині виділена в будинку окрема кімната для ігор, сну, прийняття їжі. Коли він відлучається з дому то дитина перебуває під наглядом його мами, бабусі і брата, які її дуже люблять і добре дбають про неї. Позивач зверталась влітку 2019 року до Яворівської райдержадміністрації, як органу опіки і піклування, яким їй встановлено час побачень з дочкою, вона жодного разу не відвідала доньку. ОСОБА_3 зареєстрована у господарстві його мами, а не у своїх батьків. У квітні 2018 року позивач залишила доньку у його (відповідача) мами. Після народження другої дитини позивач зовсім не цікавилась доглядом, спілкуванням з донькою. Вказує, що 15 серпня 2018 року позивач склала заяву, в якій сама визначила місце проживання доньки ОСОБА_5 , з заяви вбачається, що сторони ще влітку 2018 року досягли згоди про місце перебування дітей. Він неодноразово намагався навідувати сина ОСОБА_6 , який проживає в господарстві батьків позивача, однак родичі ОСОБА_3 чинять йому перешкоди у спілкуванні з сином.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Встановлено, що 8 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 . Сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22872257 від 29 травня 2009 року квартира на АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 .

Із заяви від 15 серпня 2018 року (а.с. 22) вбачається, що ОСОБА_3 добровільно визначила місце проживання доньки ОСОБА_5 з батьком.

Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації №464/02-06 від 3 червня 2019 року «Про встановлення порядку побачень з малолітньою дитиною ОСОБА_5 » ОСОБА_3 встановлено порядок побачень з малолітньою донькою ОСОБА_5 народження за місцем проживання позивача ( АДРЕСА_1 ) перша, третя субота місяця з 10:00 год. по 12:00 год.; друга, четверта неділя місця з 10:00 год. по 17:00 год.; кожен вівторок і четвер з 16:00 год. по 19:00 год.

Комісією Смолинської сільської ради 22 січня 2020 року проведено обстеження житлових умов проживання малолітньої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 . Встановлено, що сім`я проживає у дерев`яному одноповерхову будинку, який складається із трьох кімнат. На час обстеження у будинку прибрано, санітарні умови задовільні. Дитина забезпечена їжею, одягом, іграшками. Має місце для відпочинку та гри. За цією адресою проживають: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 . На момент обстеження дитина йшла на контакт, із слів присутніх членів сім`ї визначено, що стосунки у них дружні. Вихованням дитини займається батько та його родина. Мати, ОСОБА_3 , із двома іншими дітьми проживають окремо. Відомі випадки сімейних конфліктів.

Відповідно до висновку Яворівської районної державної адміністрації від 5 серпня 2020 року № 1790/15 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , сім`я протягом деякого часу після одруження сторін проживала у смт.Немирів Яворівського району Львівської області. Стосунки між подружжям не склалися і протягом останніх 2,5 років вони проживають окремо. Малолітня ОСОБА_5 залишилась проживати разом із батьком, дядьком та бабусею у будинку АДРЕСА_3 , а ОСОБА_3 з двома молодшими синами ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , 2019 року народження, а також своїми сестрами та батьками - у будинку АДРЕСА_1 . Питання зустрічей матері з дочкою розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Яворівській райдержадміністрації влітку 2019 року. Мати тоді бажала брати участь у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 , проте, батько дитини та його сім`я чинили їй у цьому перешкоди. Комісією запропоновано встановити погодинний порядок побачень матері і доньки, щоб дитина поступово звикала до спілкування з мамою і між ними налагодився психологічний зв`язок. Зустрічі мали проходити за місцем проживання ОСОБА_3 . Сторони висловили взаємну згоду на таку пропозицію. Проте протягом 9 місяців мати не бачила дочку жодного разу. ОСОБА_3 аргументує це тим, що чоловік не привозить їй доньку, а до нього додому вона йти боїться.

За результатами обстеження житлових умов проживання малолітньої ОСОБА_5 комісією встановлено, що у сім`ї виникають конфліктні ситуації стосовно виховання дитини.

Рішенням Виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №289 від 12 жовтня 2022 року затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 . Згідно цього висновку, 9 вересня 2022 року працівники служби у справах дітей Яворівської міської ради Львівської області та фахівець із соціальної роботи провели обстеження житлових умов за місцем проживання відповідача. Встановлено, що ОСОБА_5 - дитина замкнута, важко йде на контакт, не відвідує дошкільний навчальний заклад. ОСОБА_1 разом із дочкою проживає у дерев`яному будинку, загальною площею 55 кв.м, який складається з трьох кімнат. Умови проживання задовільні, в сім`ї дотримуються санітарно-гігієнічних норм, дитина з батьком мають свою кімнату, де є все необхідне для повноцінного проживання, виховання та розвитку.

Також цією комісією обстежено умови проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що ОСОБА_3 разом із двома малолітніми синами проживає у будинку, загальною площею 59 кв.м, який складається з чотирьох житлових кімнат. Для ОСОБА_3 відведена окрема кімната з необхідними для проживання меблями. Діти забезпечені їжею, одягом, іграшками. Мають місце для відпочинку та занять іграми. Умови проживання задовільні.

Позивач посилається на те, що відповідач не надає їй можливості бачитися з донькою, розлучив рідних братів із сестрою, які повинні бачитися та виховуватися разом. Вона, як матір і жінка, більше знає чого потребує донька і як необхідно проводити виховання та догляд за дівчинкою. Ніхто не зможе замінити дитині спілкування з матір`ю та самої матері. Бажає бачитися з донькою, однак ОСОБА_1 перешкоджає таким побаченням. Вказує, що ОСОБА_5 росте не знаючи про існування її рідних братів та матері. Коли мати приходила навідувати доньку, після прийняття розпорядження Яворівською районною державною адміністрацією № 464/02-06 від 3 червня 2019 року «Про встановлення порядку побачень з малолітньою ОСОБА_5 », то її спочатку впускали до доньки, тримали її на відстані з поясненнями, що дитині потрібно звикнути. Коли донька почала тягнутися до неї, то відразу почалися провокації та сварка, а надалі дитина була ізольована від неї, незважаючи на встановлений графік побачень.

Комісія, яка обстежувала житлові умови сторін, прийшла до висновку, що ОСОБА_5 не повинна бути обділена материнською любов`ю та турботою. Матір дитини повинна брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою. За результатом розгляду даного питання комісія вирішила рекомендувати органу опіки та піклування визнати за доцільне місце проживання малолітньої ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт щодо прав та обов`язків щодо місця проживання дитини ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Згідно із ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч. 3 ст. 11 цього Закону батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Такі заходи можуть бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Відповідно до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ч. ч. 2-4 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору про місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Згідно із ст. 19 СК України, при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 3 травня 2022 року у справі №944/4968/20 сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Суд першої інстанції виходив з того, що докази жорстокого поводження матері з дитиною, а також підстав, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, які роблять неможливим передачу дитини для проживання з матір`ю, відсутні.

Відповідачем не надано доказів того, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде суперечити інтересам дитини.

Обставин, які б свідчили, що зміна місця проживання малолітньої дочки сторін загрожує дитині психологічно або фізично чи призведе до негативних для дитини наслідків, створить для неї нестерпні умови, не встановлено.

Орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з її матір`ю - ОСОБА_3 за місцем її проживання. Докази на спростування такого висновку не надані.

Встановлено, що донька сторін проживає разом із батьком, а її (малолітньої ОСОБА_5 ) брати проживають із матір`ю.

Родинні зв`язки між близькими родичами, зокрема між братами і сестрами охоплюють в собі поняття «сімейного життя», про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року.

При визначенні роздільного місця проживання дітей, з урахуванням конкретних обставин справи, окрім емоційного зв`язку між братами/сестрами необхідно звернути увагу на деякі аспекти: чи не завдасть братам/сестрам істотної психологічної травми подальше роздільне проживання, відтак чи може це вплинути на погіршення їх психічного та психологічного стану; різниця у віці між дітьми, чи мало місце опіка старшої дитини над молодшим братиком/сестричкою; чи є відчуття дітьми однієї сім`ї на час вирішення спору. Має значення також проживання в одному чи різних населених пунктах, відстань між ними, чи унеможливить віддаленість місця проживання дітей спілкування між собою; тривалість проживання кожного з дітей з батьком або матір`ю на час вирішення спору; чи не проявляв один із батьків байдужості до виховання тієї дитини, яка проживала окремо.

При визначенні місця проживання дитини потрібно виходити з того, щоб не порушити для дитини відчуття стабільності та спокою, врахувати якнайкращі її інтереси.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги необхідність підтримки постійних родинних стосунків малолітньої дитини ОСОБА_5 із своїми рідними братами.

Визначення місця проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, оскільки батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного.

Кожен із батьків не позбавлений права порушувати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 18 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк