Справа № 344/7399/22
Провадження № 22-ц/4808/1350/23
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Возняк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Якубовського Олександра Олександровича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2023 року, постановлену в складі судді Домбровської Г.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, третя особа: Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_2 в особі представника адвоката Якубовського Олександра Олександровича звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, третя особа Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в якому просив зобов`язати відповідача здійснити спростування поширеної ним у листі №884/55/108/01-2022 від 20.04.2022 року на адресу Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області інформації шляхом відкликання вказаного листа та надіслання на адресу УДМС України в Івано-Франківській області відповідного спростування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.04.2022 року третьою особою на адресу УДМС України в Івано-Франківській області було поширено недостовірну інформацію щодо позивача, а саме надіслано листа №884/55/108/01-2022, в якому зазначено, що «встановлено громадянина Республіки Пакистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в Україні з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України. [..] встановлено, що ОСОБА_2 має намір прибути до західних регіонів, де шляхом підбурення вихідців із російської федерації та близьких їм осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій. Таким чином, вказане може призвести до чисельних порушень громадського порядку із дестабілізацією всередині держави, тим самим призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб, які тимчасово чи постійно проживають на території України».

У результаті поширення вказаної інформації рішеннями від 26.04.2022 року та №8690 від 28.04.2022 року УДМС України в Івано-Франківській області позивачу було заборонено в`їзд в Україну строком на три роки, скасовано його посвідку на тимчасове проживання.

Зазначав, що поширена інформація є неправдивою і недостовірною. Будь-якого умислу на вчинення дій, про які зазначено у листі, позивач не мав. З 2014 року він постійно проживає на території України, одружився з українкою, вони разом придбали житло в місті Івано-Франківську. З метою вчинення протиправних дій він в Україну не прибував, знайомих серед громадян російської федерації у нього немає. В той же час поширена третьою особою неправдива інформація завдала шкоду особистим немайновим правам позивача (честі, гідності і діловій репутації), а також спричинила тяжкі наслідки створила реальну загрозу протиправного позбавлення його права продовжувати проживати разом із сім`єю в Україні.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2023 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, третя особа Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про спростування недостовірних відомостей закрито.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Якубовський О.О. подав апеляційну скаргу. Вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що підставою для закриття провадження у даній справі є встановлення місцевим судом, що кінцевою метою позивача є не відновлення особистого цивільного немайнового права (честі, гідності й ділової репутації), а захист його порушеного права внаслідок прийняття УДМС України в Івано-Франківській області рішень про заборону в`їзду та анулювання посвідки на проживання, ухвалених на підставі вищезазначеного листа Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області, тобто у сфері публічно-правових відносин. Однак вказані висновки суду вважає є помилковими.

Так, предметом даного позову є саме спростування недостовірної інформації шляхом відкликання листа, у якому цю інформацію поширено, а не визнання інформації недостовірною чи отримання преюдиційного рішення суду для публічних правовідносин; позов не містить вимог до суду про перевірку листа управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області №884/55/108/01-2022 від 20.04.2022 року на предмет його допустимості чи належності; обґрунтованість дій відповідача та вказане не є предметом позову у даній справі. Вказує, що спір про спростування недостовірної інформації не має і не може мати публічно-правового характеру, а рішення у даній справі - преюдиційного значення у вказаних місцевим судом адміністративних справах (№300/1948/22 та №300/2500/22, в яких оскаржуються рішення, прийняті Управлінням ДМС на підставі вказаного листа) в силу приписів ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у взаємозв`язку із ч. 4 ст. 78 КАС України та суб`єктним складом учасників у вказаних адміністративних справах; відсутності ретроспективної дії в часі судового рішення та його неіснування станом на час прийняття оскаржуваних УДМС рішень; відсутністю обов`язку УДМС України в Івано-Франківській області відповідно до Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства перевіряти достовірність інформації, вказаної у зверненні Управління стратегічних розслідувань, а лише її обґрунтованість, що є різними за своєю суттю поняттями.

Зазначає, що закриття провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 255 ЦПК України без виконання судом вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України є процесуальним порушенням. Також таке закриття є порушенням прав позивача, передбачених ч. 3 ст. 32 Конституції України, та перешкоджанням у доступі до правосуддя, оскільки адміністративний суд у справах №300/1948/22 та №300/2500/22 в силу суб`єктного складу учасників та обмеженістю предмету спору не має компетенції перевіряти достовірність інформації у листі Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області №884/55/108/01-2022 від 20.04.2022 року. У зазначених адміністративних справах відсутня змагальність процесу позивача із автором інформації. Відповідач у вказаних справах не є автором оскаржуваної інформації. Він не мав обов`язку перевіряти під час ухвалення оскаржуваних рішень достовірність інформації, поширеної Управлінням стратегічних розслідувань. Відтак, в силу свого процесуального статусу він позбавлений обов`язку на подання доказів щодо її достовірності чи недійсності.

Вказує, що у вступній частині позовної заяви наведено перелік обставин, які свідчать про бездоганну ділову репутацію позивача. Однак, внаслідок поширення недостовірної інформації щодо нього ця репутація на даний час є зруйнованою. При будь-яких наступних зверненнях вказана інформація щоразу буде використана проти позивача, що завдає йому також і моральної шкоди. А даний позов направлений саме на відновлення честі, гідності і ділової репутації позивача, оскільки передбачає відкликання відповідачем зазначеного листа.

Оскільки характер правовідносин щодо спростування недостовірної інформації є цивільно-правовим (незалежно від суб`єктного складу), то всі справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, за винятком справ про захист ділової репутації між юридичними особами та іншими суб`єктами підприємницької діяльності, що розглядуються в порядку господарського судочинства (такими є правові висновки ВП ВС у справі №750/052/16 у постанові від 03.04.2019 р., ВС КГС у справі №910/9397/18 у постанові від 21.01.2021 року, ВС КЦС у справі №758/622/14-ц у постанові від 05.06.2019 року).

Велика Палата Верховного Суду у справі №280/1402/19 у постанові від 15.04.2020 року також роз`яснила, що справи зазначеної категорії не можуть розглядатись за правилами КАСУ, оскільки такі спори не мають публічно-правового характеру, навіть якщо стороною у ньому виступає суб`єкт владних повноважень. Це природно, оскільки предметом перевірки адміністративних судів є чи діяв суб`єкт владних повноважень на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, у той час як загальні суди встановлюють наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення.

Право на спростування недостовірної інформації про себе означає, зокрема, захищену Конституцією України процесуальну можливість у змагальному процесі саме з автором (поширювачем) відповідної інформації позивачу довести її недостовірність. Для цього у ЦПК України існує спеціальний процесуальний механізм, передбачений ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якого немає у КАС України. Закриваючи провадження у даній справі, суд не врахував, що право позивача на спростування недостовірної інформації не може бути реалізоване у суді адміністративної юрисдикції.

У зазначених місцевим судом адміністративних справах №300/1948/22 та №300/2500/22 за позовом ОСОБА_1 відповідачем є Управління ДМС, яке не є відповідальним за достовірність поширеної на його адресу інформації Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області. Відповідно до п. 6 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства Управління державної міграційної служби перевіряють лише обґрунтованість звернення правоохоронного органу, а не їх достовірність. Отже, завданням адміністративного суду у зазначених місцевим судом справах є формальна перевірка оскаржуваного листа Управління стратегічних розслідувань на наявність у ньому відповідної інформації, а не перевірка достовірності цієї інформації.

Крім того, зважаючи на цивільно-правовий характер спірних правовідносин між позивачем і Управлінням стратегічних розслідувань правові підстави для ініціювання адміністративного позову відсутні. Скеровуючи оскаржуваного листа до УДМС України в Івано-Франківській області відповідач формально діяв в межах своїх повноважень та відповідно до Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства. Тому правові підстави звертатися із адміністративним позовом до Департаменту стратегічних розслідувань або його Івано-Франківського підрозділу відсутні. Достовірність поширеної інформації як результат змагального судового процесу потерпілої сторони та автора інформації, навіть якщо стороною у ньому виступає суб`єкт владних повноважень, є предметом перевірки судом загальної юрисдикції. Вказане випливає із аналізу ч. 5 ст. 277 ЦПК України та відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №280/1402/19 у постанові від 15.04.2020 року. У той час як адміністративні судом перевіряється достовірність доказу відповідно до ст. 75 КАС України.

Таким чином, висновок місцевого суду про те, що в даній цивільній справі позивачем використовується приватно-правовий інструментарій (шляхом подання позову про спростування недостовірної інформації) для створення преюдиційного рішення суду для публічних правовідносин, є неправильним.

На думку апелянта, наведені місцевим судом в оскарженій ухвалі послання на правові позиції Верховного Суду є нерелевантними до даної справи. Іншого порядку реалізувати своє конституційне право на спростовування недостовірної інформації, окрім як у порядку цивільного судочинства, позивач у даному випадку не має.

У справі №333/6816/17, на яку послався місцевий суд, є Окрема думка суддів Великої Палати Верховного Суду Лященко Н.П., Єленіної Ж.М., Прокопенка О.Б., Ситнік О.М. на постанову від 30.06.2020 року, у якій зазначено, що дана справа не підлягає закриттю, оскільки позов заявлено щодо правовідносин, які мають розглядатися за правилами цивільного судочинства, і що у випадку встановлення судом відсутності факту поширення інформації - у заявленому позові слід відмовити. Заборона звернення до суду з таким позовом відсутня, а суд, закриваючи провадження у справі, з урахуванням конституційного принципу судового захисту та правової визначеності та імперативних вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України зобов`язаний у своїй ухвалі зазначити як позивач, у такому разі, має захистити свої права, які він вважає порушеними.

Однак, закриваючи провадження у справі, місцевий суд не виконав вказаних вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України, що унеможливлює доступ позивача до правосуддя за захистом права, передбаченого ч. 3 ст. 32 Конституції України.

Просить ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Представник Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що достовірність інформації, яка міститься у листі Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області від 20.04.2022 року №884/55/108/01-2022, направленому на адресу Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, повинна бути предметом перевірки адміністративного суду, на розгляді якого перебуває спір ОСОБА_1 щодо оскарження рішень, прийнятих на підставі вказаного листа, і саме даний суд компетентний надати оцінку достовірності даних, викладених у листі. Натомість, звернення до суду з даним цивільним позовом фактично спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які б не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи), не відповідає завданням цивільного судочинства (як про це наголошено Верховним Судом у постанові від 30.06.2020 року у справі №333/6816/17).

Також вказує, що службове листування між державними органами Національної поліції України та Державної міграційної служби України не може вважатися поширенням інформації в розумінні п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», оскільки метою такої діяльності є не поширення інформації, а виконання службових обов`язків щодо попередження порушення іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства та дестабілізації криміногенної обстановки в Україні. Інформація, зазначена у вказаному листі Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області, є службовою та надана Управлінню ДМС в Івано-Франківській області відповідно до законодавства та в межах повноважень, тому позивач фактично оскаржує дії суб`єкта владних повноважень, що, в свою чергу, прямо вказує на те, що даний спір має публічно-правовий характер.

Вважає, що оскаржена ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а її висновки відповідають обставинам справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Якубовський О.О. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Звертаючись до суду в порядку цивільного судочинства із позовом про спростування недостовірної інформації, сторона позивача зазначила, що вважає недостовірною інформацію, яка міститься у листі Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області №884/55/108/01-2022 від 20.04.2022 року, направленому на адресу Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, і така інформація завдає шкоди особистим немайновим благам позивача. Зокрема, в результаті поширення вказаної недостовірної інформації рішеннями 26.04.2022 року та №8690 від 28.04.2022 року УДМС України в Івано-Франківській області позивачу було заборонено в`їзд в Україну строком на три роки, скасовано його посвідку на тимчасове проживання, тобто позбавлено його права проживати на території України.

Встановлено також, що станом на даний час ОСОБА_5 оскаржуються вищевказані рішення Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про заборону в`їзд в Україну і скасування посвідки на тимчасове проживання, прийняті на підставі листа Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області №884/55/108/01-2022 від 20.04.2022 року (адміністративні справи №300/2500/22 та №300/1948/22).

Ухвалою Івано-Франківського окружного суду від 19.07.2022 року провадження у справі №300/2500/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.04.2022 року зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Івано-Франківського міського суду в цивільній справі №344/7399/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про спростування недостовірних відомостей щодо позивача.

Ухвалою Івано-Франківського окружного суду від 14.07.2022 року провадження у справі №300/1948/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення №8690 від 28.04.2022 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №300/2500/22.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, що переглядається, суд першої інстанції з посиланням на правові висновки Великої палати Верховного Суду, викладені в постанові від 30 червня 2020 року у справі №333/6816/17 (провадження №14-87цс20), виходив з того, що в даній цивільній справі позивачем використовується приватно-правовий інструментарій (шляхом подання позову про спростування недостовірної інформації) для створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин. Вимога позивача про визнання інформації недостовірною не спрямована першочергово на захист особистих немайнових прав ОСОБА_1 , таких як честь, гідність та ділова репутація, а на скасування рішень про заборону йому в`їзду в Україну та скасування посвідки на тимчасове перебування в Україні. Відтак, достовірність інформації, яка міститься у листі Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області №884/55/108/01-2022 від 20.04.2022 року, направленому на адресу Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, повинна бути предметом перевірки адміністративного суду, і саме даний суд компетентний надати оцінку достовірності даних, викладених у цьому листі. Натомість звернення до суду з даним цивільним позовом фактично спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи), не відповідає завданням цивільного судочинства.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Реалізація такого права і є основною метою звернення за захистом, хоча про можливість вимагати відшкодування завданої поширенням неправдивої інформації, шкоди також стоять ряд питань, які підлягають до з`ясування в судовому засіданні, а саме питання доказів для реалізації права захисту у судовому порядку саме фізичною особою, так як лише людині притаманні почуття, внутрішні переживання, породжені внаслідок приниження чи образи, несправедливих звинувачень або наклепу щодо неї.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Пунктами 15, 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У пункті 4 вказаної Постанови також зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У абзаці першому пункту 17 даної Постанови зазначено, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

В постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19), середі іншого, зроблено висновок про те, що «Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин».

В постанові від 27 вересня 2023 року у справі №201/5972/22 Верховний Суд звернув увагу на те, що «… приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19)).

В постанові Верховного Суду від 14 серпня 2020 року у справі №751/1717/20 (провадження №61-11838ск20) міститься правовий висновок про те, що «Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи)».

Такі ж висновки викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №333/6816/17 (провадження №14-87цс20). Крім того зазначено, що «Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду»… «Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, відображену у довідці, поза межами кримінального процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації має перевірити суд у кримінальному провадженні, в якому дані, зафіксовані у довідці, є доказом».

Зважаючи на підстави та предмет позову, з урахуванням фактично встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позивач вбачає порушення його немайнових прав у позбавленні його права проживати на території України, а вимога про визнання інформації недостовірною не спрямована на захист таких особистих немайнових прав як честь, гідність та ділова репутація, а безпосередньо спрямована на скасування рішень про заборону йому в`їзду в Україну та скасування посвідки на тимчасове перебування в Україні.

Відтак, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що в даній цивільній справі позивачем використовується приватно-правовий інструментарій (шляхом подання позову про спростування недостовірної інформації) для створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.

Що стосується доводів апелянта про те, що спір про спростування недостовірної інформації не має і не може мати публічно-правового характеру, а рішення у даній справі - преюдиційного значення в адміністративних справах №300/1948/22 та №300/2500/22, в яких оскаржуються рішення, прийняті Управлінням ДМС на підставі вказаного листа, в силу приписів ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у взаємозв`язку із ч. 4 ст. 78 КАС України та суб`єктним складом учасників у вказаних адміністративних справах; відсутності ретроспективної дії в часі судового рішення та його неіснування станом на час прийняття оскаржуваних УДМС рішень; відсутністю обов`язку УДМС України в Івано-Франківській області відповідно до Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства перевіряти достовірність інформації, вказаної у зверненні Управління стратегічних розслідувань, то такі вказаних висновків не спростовують.

Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України як правоохоронний орган у процесі своєї діяльності взаємодіє з органами правопорядку та іншими органами державної влади, а також органами місцевого самоврядування відповідно до закону та інших нормативно-правових актів, що слідує із ст. 5 Закону України «Про Національну поліцію».

УДМС України в Івано-Франківській області - в структурі Державної міграційної служба України, яка є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (п. 1 Положення про ДМС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360).

Як і діяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, діяльність Державної міграційної служба України, безпосередньо спрямовується та координується через Міністра внутрішніх справ.

Службові особи обох цих установ в процесі свої діяльності здійснюють публічно-владні управлінські функції, або надають адміністративні послуги, тобто є суб`єктами владних повноважень.

Оспорювану інформацію, яку суд за наявними матеріалами справи відносить до службової, слід оцінювати на предмет законності її отримання, опрацювання, передачі, чи іншого користування інформацію, що, відповідно, повинно здійснюватися суб`єктами владних повноважень в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

А оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень належить до юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, на спростування доводів апелянта про те, що рішення у даній справі не має і не може мати преюдиційного значення в адміністративних справах №300/1948/22 та №300/2500/22, свідчить сам факт зупинення провадження за клопотанням представника позивача від 14.07.2022 ухвалою Івано-Франківського окружного суду від 19.07.2022 року у справі №300/2500/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.04.2022 року до набрання законної сили судовим рішенням Івано-Франківського міського суду в цивільній справі №344/7399/22, що переглядається.

Доводи апелянта про процесуальне порушення суду першої інстанції, оскільки закриваючи провадження на підставі ч. 1 ст. 255 ЦПК України, ним не виконано вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України, а також про перешкоджання позивачу у доступі до правосуддя, колегія суддів також не бере до уваги.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом зазначено, що достовірність інформації, яка міститься у листі Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області №884/55/108/01-2022 від 20.04.2022 року, направленому на адресу Управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, повинна бути предметом перевірки адміністративного суду.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду щодо розгляду справ про захист честі, гідності, ділової репутації в порядку цивільного чи господарського судочинства вказаних висновків місцевого суду також не спростовують, оскільки в даному випадку вимога про визнання інформації недостовірною не спрямована саме на захист вказаних особистих немайнових прав.

Щодо зазначеного в апеляційній скарзі, що у справі №333/6816/17, на яку послався місцевий суд, є Окрема думка суддів Великої Палати Верховного Суду Лященко Н.П., Єленіної Ж.М., Прокопенка О.Б., Ситнік О.М. на постанову від 30.06.2020 року, то такі також не можуть свідчити про порушення судом норм права, і відсутність підстав посилання на вказану постанову Верховного Суду. Крім того, схожі висновки містяться в багатьох інших судових рішеннях касаційного суду, вказаних вище.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції також не спростовують та не містять підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Якубовського Олександра Олександровича слід залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2023 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Якубовського Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 29 листопада 2023 року.