Справа № 344/4159/23
Провадження № 2/344/1598/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Маланій Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування рішень

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради (надалі «Відповідач 1»), ОСОБА_2 (надалі «Відповідач 2»), треті особи Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просив скасувати Рішення Івано-Франківської міської ради №219 від 08.07.2016 року; скасувати Рішення Івано-Франківської міської ради №66-11 від 15.03.2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Рішення Івано-Франківської міської ради №219 від 08.07.2016 року, яким громадянину ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0170 га на АДРЕСА_1 , поруч будинку АДРЕСА_2 прийнято незаконно, в порушення норм статей 38 та 42 Земельного кодексу України, оскільки частина даної земельної ділянки відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, суб`єктами, які мають право набувати на неї речові права, можуть бути лише співвласники багатоквартирного будинку.

Як зазначено в позовній заяві, при затвердженні розробленого на замовлення ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо передачі у власність спірної земельної ділянки, Відповідачем 1 також не було враховано, що на даній земельній ділянці знаходяться об`єкти загального користування мешканців будинку АДРЕСА_1 , а саме каналізаційний колодязь, загальний туалет для мешканців будинку, стаціонарна металева конструкція для сушіння білизни, ботанічна пам`ятка природи місцевого значення (вікове дерево Дуб звичайний) площею 0,01 га (вказана територія (об`єкт) входить до складу природо-заповідного фонду України).

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, відповіді на відзив.

Відповідачем 1 Івано-Франківською міською радою, на адресу суду подано Відзив на позов, у якому представник Відповідача 1 заперечила проти позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні.

Заперечуючи проти позову, представник Відповідача 1 у відзиві покликається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення Івано-Франківська міська рада, як орган місцевого самоврядування, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України. Підстав для відмови громадянину ОСОБА_2 у наданні дозволу та затвердженні проекту землеустрою у міської ради станом на 2016-2017 рік не було.

Представником Відповідача 1 подано заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Відповідач 2 ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки не сповістив, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином. Відзиву на позов від ОСОБА_2 не надходило.

Третя особа Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином, письмових пояснень до суду не направив.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Подала заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа ОСОБА_4 на адресу суду направив заяву про розгляд справи без його участі.

Представники третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на їх обґрунтованість, просили позов задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Частиною 2 статті 78 Земельного кодексу України (тут і в подальшому в редакції закону, яка була чинною станом на час прийняття оскаржуваних рішень) визначено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема:

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з статтею 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності врегульовано статтею 116 Земельного кодексу України.

Так, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частинами 7-9 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Пунктом 8 Рішення Івано-Франківської міської ради №219-6 від 08.07.2016 року «Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки» (а.с.13) громадянину ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0170 га на АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до частини 1 статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина 4 статті 186-1 ЗК України).

Згідно з частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина 9 статті 118 Земельного кодексу України).

Отже, частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Зі змісту вказаних вище норм вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №316/979/18, від 27.01.2021 у справі № 560/1334/19 та від 01.02.2021 у справі №560/1282/19.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою.

В подальшому, ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ГІС» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 46-64).

Пунктом 5 рішення Івано-Франківської міської ради 11 сесії сьомого демократичного скликання від 15.03.2017 року №66-11 «Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки» (а.с.14) затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність громадянам земельні ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно додатку 5.

Згідно вищевказаного Додатку 5, пункту 19, ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано у власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :20:001:0012, загальною площею 0,0170 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Вищевказані рішення Івано-Франківської міської ради №219-6 від 08.07.2016 року «Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки» та №66-11 від 15.03.2017 року «Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки» ОСОБА_1 вважає незаконними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним цивільним позовом про скасування рішень.

Підставами наявності порушеного права внаслідок прийняття оскаржуваних рішень Позивач зазначає те, що земельна ділянка кадастровий номер :20:001:0012, яку передано у власність ОСОБА_2 , є частиною прибудинкової території будинку за адресою АДРЕСА_1 , співвласником однієї із квартир у якому є ОСОБА_1 . Тобто, Позивач посилається на порушення його права на користування прибудинковою територією будинку.

Так, як встановлено Судом, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .

Власниками інших квартир в даному будинку є також треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Посилаючись на те, що земельна ділянка :20:001:0012, яку передано у власність ОСОБА_2 , є частиною прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим суб`єктами, які мають право набувати на неї речові права, можуть бути лише співвласники багатоквартирного будинку, Позивач звернувся до суду із позовом про скасування оскаржуваних рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Пунктом 14.1.205 статті 14 Податкового кодексу України аналогічним чином визначено поняття прибудинкової території, як території навколо багатоквартирного будинку, визначеної на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 визначено, що прибудинкова територія територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Таким чином, нормативне визначення поняття прибудинкової території свідчить про те, що такий статус повинен визначатися на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, або ж визначатися актом на право власності чи користування земельною ділянкою.

На підтвердження обставин віднесення спірної земельної ділянки до прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 було надано Довідку з містобудівного кадастру №174 від 09.12.2011 року (замовник ОСОБА_3 ) (а.с.210-213), на сторінці 8 якої (а.с.213 зворотній бік) земельну ділянку, яку у спірних правовідносинах передано у власність ОСОБА_2 , включено до земельної ділянки 0,0779 га за адресою АДРЕСА_4 (територія малоповерхової житлової забудови) з приміткою «В межах ділянки розташоване історичне дерево».

Суд також зауважує, що, як випливає зі змісту пояснень Позивача та третіх осіб, на спірній земельній ділянці, яку передано ОСОБА_2 , росте історичне дерево Дуб звичайний ботанічна пам`ятка природи місцевого значення в Україні. Розташована в межах АДРЕСА_1 .

Площа 0,01 га. Статус надано згідно з рішенням облради від 11.01.2010 року № 991-35/2010. Перебуває у віданні Івано-Франківської міськради.

Статус надано з метою збереження вікового дерева дуба звичайного (Quercus robur). Вік дерева понад 280 років (джерело ОСОБА_8 ).

Крім того, у позовній заяві та поясненнях в судовому засіданні Позивач та треті особи посилалися на те, що на спірній земельній ділянці знаходяться об`єкти загального користування мешканців будинку АДРЕСА_1 , а саме каналізаційний колодязь до даного будинку, загальний туалет, стаціонарна сушка для білизни.

Відповідно до статті 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Порядок використання земель житлової та громадської забудови визначено статтею 39 Земельного кодексу України.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно ж до статті 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку.

В матеріалах справи наявні документи, за змістом яких попередньо земельну ділянку поруч будинку АДРЕСА_1 включено до прибудинкової території будинку АДРЕСА_5 за цією адресою (Довідка з містобудівного кадастру №174 від 09.12.2011 року (замовник ОСОБА_3 ) (а.с.210-213).

В подальшому цю земельну ділянку оскаржуваними рішеннями передано ОСОБА_2 .

При цьому, з матеріалів проекту землеустрою, який затверджено оскаржуваним рішенням, адресу спірної земельної ділянки визначено як «поруч будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, в матеріалах землеустрою взагалі відсутні посилання на наявність на даній земельній ділянці історичного дерева Дуба звичайного ботанічної пам`ятки природи місцевого значення в Україні, що потягнуло за собою невірне визначення категорії землі, оскільки площа 0,01 га (на якій росте Дуб звичайний) входить до складу природо-заповідного фонду України.

Докази, які б спростовували зазначені вище обставини в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи все вищезазначене в сукупності, Суд приходить до переконання, що оскаржувані рішення Відповідача 1 в частині, що стосується передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_2 є передчасними, такими, що порушують закріплене чинним законодавством право співвласників багатоквартирного будинку на користування прибудинковою територією будинку та об`єктам і спорудами, належними до будинку.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Зважаючи на вищевикладене, Суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог частково, оскільки оскаржувані рішення підлягають скасуванню лише в частині, яка стосується надання дозволу на розробку проекту землеустрою та його затвердження виключно щодо відповідача 2 ОСОБА_2 .

Підстав для скасування оскаржуваних рішень в іншій частині Судом не встановлено, і стороною Позивача такого не доводилося.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 38, 39, 42, 78, 79-1, 81, 116, 118, 122, 125, 126, 186-1 Земельного Кодексу України, ст. 26 Закону України «Про землеустрій», керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування рішень задовольнити частково.

2. Скасувати пункт 8 Рішення Івано-Франківської міської ради №219-6 від 08.07.2016 року «Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки», яким громадянину ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0170 га на АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

3. Скасувати підпункт 19 (Додатку 5) до пункту 5 рішення Івано-Франківської міської ради 11 сесії сьомого демократичного скликання від 15.03.2017 року №66-11 «Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки», яким ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано у власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :20:001:0012, загальною площею 0,0170 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Івано-Франківської міської ради, , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати зі сплати судового збору по 1073,60 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.11.2023 року.

Суддя Домбровська Г.В.