Дата документу 28.11.2023 Справа № 336/2697/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний 336/2697/23 Головуючий у 1 інстанції: Звєздова Н.С.
Провадження № 22-ц/807/1837/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
28 листопада 2023 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Гончар М.С.
розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У березня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.09.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою було укладено угоду № 200113086 щодо кредитування, відповідно до якої банк надав відповідачу кредитні кошти у сумі 18 150,00 гривень зі строком користування з 26.09.2014 по 20.05.2017. Відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Банком умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Проте відповідачка взяті на себе обов`язки щодо виконання умов договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позовні вимоги повністю підтверджуються наданими позивачем доказами, а саме: укладеним кредитним договором у вигляді заяви (оферти) № 200113086 від 26 вересня 2014р., , анкетою № 727860, у яких узгоджено всі істотні умови договору, зокрема, щодо кредитного ліміту, відсоткової ставки; розпискою ОСОБА_1 про отримання платіжної картки та ПІНу
Згідно з п. 3.8 Заяви (оферта) № 200113086 від 26.09.2014, ОСОБА_1 своїм підписом під Заявою погодилась та підтвердила, що до підписання цієї Заяви вона була в повному обсязі в письмовій формі повідомлена про наявні в Банку Умови по картках, фінансові умови Договору про картку (включаючи інформацію про кредити, їх вартість), які окрім Розділу «Договір про надання та використання платіжної картки» ОП Заяви містяться також в Умовах по картках, про порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісійних винагород, предмет кожної супутньої послуги, обгрунтування вартості супутньої послуги, правило за яким змінюється процентна ставка за кредитом, з умовами одержання Картки, переліком необхідних документів, Тарифами по Картках.
Згідно з п. 1.5.5 Заяви (оферта) № 200113086 від 26.09.2014, ОСОБА_1 погодилась з тим, що активація та використання картки буде здійснюватись відповідно до заяви (оферта) № 200113086, а також до Умов по картках та Тарифів по Картках, що будуть діяти в Банку на момент активації.
У проміжок часу від дати укладення договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 до дня подання позовної заяви до суду включно, погашень зі сторони відповідача на рахунок позивача не надходило, відповідно сума заборгованості не змінилась. А позивачем не здійснювалось будь-яких нарахувань (проценти, неустойка), а тому на момент подачі позовної заяви сума заборгованості не змінилась та складала 54 822,89 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот двадцять дві гривні 89 коп.) грн.
Вважає, що ці обставини підтверджені сукупністю наданих доказів, але суд безпідставно відмовив в задоволенні позову з посиланням на його недоведеність.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи відповідно до приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін, судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, дослідивши нові докази, надані позивачем на стадії апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, 26.09.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір у формі заяви (оферти) № 200113086 про надання та використання платіжної картки МС Debit, рахунок картки НОМЕР_1 , з кредитним лімітом в розмірі 1000 грн. Максимальний кредитний ліміт у вказаному договорі не зазначений. При цьому умовами договору передбачено, що розмір кредитного ліміту за рішенням банку може бути змінений, про що клієнт буде повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках.
Також, 26.09.2014 відповідачкою були підписані Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка + Кредитка (не іменна)», тарифи про продукту «МКредитка», Договір добровільного страхування життя № NSK200113086 та Анкета № 727860.
Відповідно до Розділу «Договір про надання та використання платіжної картки» Основних параметрів заяви (оферта) № 200113086 від 26.09.2014 та згідно анкети № 727860 було визначено бажану суму кредиту: 1000,00 грн. та максимальну ставку по ліміту: 58,8% річних. Реальна процентна ставка по кредиту (в процентному виразі, із розрахунку, що кошти будуть використовуватись в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом всього строку його дії) 82,48%.
Відповідно до п. 1.5.2 Заяви (оферта) № 200113086 від 26.09.2014, ОСОБА_1 погодилась з тим, що з прийняттям (акцептом) банком Заяви (оферти) про укладання Договору про картку будуть дії банку по відкриттю ОСОБА_1 рахунку картки.
Відповідно до п. 1.5.3 Заяви (оферта) № 200113086 від 26.09.2014, банком самостійно на підставі повідомлених ОСОБА_1 відомостей був встановлений розмір ліміту.
Згідно з п. 1.5.5 Заяви (оферта) № 200113086 від 26.09.2014, ОСОБА_1 погодилась з тим, що активація та використання картки буде здійснюватись відповідно до заяви (оферта) № 200113086, а також до Умов по картках та Тарифів по картках, що будуть діяти в банку на момент активації.
Доказом того, що відповідачка отримала зазначену вище платіжну картку є розписка про її отримання від 26.09.2014, підписана ОСОБА_1 .
Так, 26 вересня 2014 під розписку про отримання платіжної картки та/або Пін-коду ОСОБА_1 отримала платіжну картку НОМЕР_2 та ПІН-код (стосовно рахунку картки НОМЕР_1 ).
20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖІ ФІНАНС» укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 7_БМ, відповідно до витягу з Додатку № 1 якого вбачається, що право грошової вимоги за кредитним договором № 200113086 від 26.09.2014, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , перейшло до позивача.
Відповідно до п. 2 Договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 року, новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку 1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойки, пені, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.
Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку 1 до цього Договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.
Відповідно до витягу з додатку № 1 до Договору факторингу № 7_БМ про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020, заборгованість відповідачки за договором № 200113086 від 26.09.2014 становить 54 822,89 гривні, з яких: 17 748,29 гривень заборгованість за тілом кредиту, 37 074,60 гривень заборгованість за доходами. Дата закінчення кредитного договору 20.05.2017.
Саме вказану суму, яка перейшла до позивача в порядку відступлення прав вимоги, він просив стягнути з відповідачки, не здійснивши подальших нарахувань.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_1 дійсно отримала кредитні кошти в сумі 18 150 грн. від банку, а також наявність заборгованості та її розмір за кредитним договором № 200113086 від 26.09.2014р.
Вмотивовуючи вказані висновки, суд зазначив, що позивач в позові вказував, що відповідачці ОСОБА_1 відповідно до умов кредитного договору ПАТ «Банк Михайлівський» надав у користування кредитні кошти у сумі 18 150,00 гривень з встановленим строком користування з 26.09.2014 по 20.05.2017. Але, в той же час, зі змісту заяви (оферти) № 200113086 від 26.09.2014 про надання та використання платіжної картки вбачається, що відповідачці надавалась платіжна картка з встановленим кредитним лімітом в розмірі 1000 гривень. Крім того, в анкеті № 727860 від 26.09.2014 зазначено, що сума продукту складає 1000,00 гривень. При цьому, позивачем не надано доказів збільшення кредитного ліміту, як передбачено умовами договору, видачі відповідачці кредитних коштів у вказаному розмірі, а також доказів користування відповідачкою кредитними коштами. Відтак, єдиним документом, де зазначений розмір наданих кредитних коштів, строк користування кредитом та розмір кредитної заборгованості, є Додаток № 1 до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020, який сам по собі не може підтверджувати правильність обрахування суми заборгованості та підставніть її нарахування, без надання первісних документів.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом правильно встановлені обставини в тій частині, які документи були підписані між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 26.09.2014р. та отримання останньою платіжної картки на їх підставі. Та ці обставини в апеляційній скарзі відображені аналогічним чином.
Між тим, предметом оскарження є саме висновки суду про недоведеність факту наявності заборгованості та її розміру.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, які підтримані подальшою судовою практикою у справах про кредитні зобов`язання.
У апеляційній скарзі позивач зазначав, що виписки по рахунку відповідачки в нього відсутні, оскільки вони залишились у банку та в подальшому у зв`язку з його ліквідацією
у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому ним було витребувано у останнього ці виписки, що підтверджено долученим до скарги запитом.
В подальшому, після отримання від ФГВФО виписок по рахунках відповідача апелянт на стадії апеляційного провадження просив їх долучити до матеріалів справи та дослідити при розгляді справи.
Колегія, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України, вважала за можливе прийняти вказані докази та дослідити на стадії апеляційного провадження з урахуванням одночасно того, що у позивача їх не могло бути, оскільки вони не передавались йому за договором відступлення прав вимоги, а відповідь ФГВФО надана лише 12.09.2023р.
Проаналізувавши документ під назвою «Виписка по особовим рахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020», колегія зазначає, що кредитний договір був укладений з ОСОБА_1 26.09.2014р., тому саме в цю дату їй мав бути встановлений кредитний ліміт, але рух по рахунках відповідача згідно з цим документом відображається, починаючи з 23.05.2016р., тобто через два роки після укладення договору.
Крім того, вказаний документ за назвою вказує, що відомості даються по особовим рахункам ОСОБА_1 , тобто він не є у неї одним.
З Заяви (оферти) № НОМЕР_3 слідує, що за цим договором ОСОБА_1 відкривається рахунок № НОМЕР_1 ( а.с. 7). Та відомостей про інші рахунки, які належать до цього договору та забезпечують його виконання, матеріали справи, зокрема, підписані відповідачем документи, не містять.
З Виписки по рахункам, наданої позивачем, слідує, що у період з 23.05.2016 по 27.07.2020р. у ній не відображено рух коштів саме по картковому рахунку № НОМЕР_1 , який був відкритий на підставі заяви (оферти), а також інших документів на ім`я ОСОБА_1 про її відносини з банком «Михайлівський»
А тому, навіть з урахуванням нових наданих доказів (вказаної виписки), колегія приходить до висновку, що не вбачається можливості встановити отримання ОСОБА_1 у 2014 році кредитних коштів, їх розміру (тобто розміру наданого кредиту), нарахування первісно з 2014р. відсотків по 23.05.2016р. (дата початку відображення руху у виписці), їх ставки, погашення заборгованості відповідачем, можливого списання банком коштів на погашення кредиту.
Крім того, сам позивач плутається в умовах договору. Так, він не зазначає достовірного розміру відсотків, весь час зазначаючи, що він не перевищує граничну ставку 82,48 %. Дату закінчення кредитного договору спочатку вказує 20.05.2017р. згідно з Витягом з Додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги, наданим до позовної заяви, а в подальшому у доданому до апеляційної скарги Витягу з Додатку № 1 до договору факторингу виправляє її на 26.09.2019р., вказуючи, що строк дії платіжної картки становить 5 років, що, на його думку, підтверджується Тарифами по продукту «МКредитка».
Отже, документ під назвою «Виписка по особовим рахункам» не усунув суперечності та прогалини, які встановлені судом першої інстанції, оскільки не містить даних по рахунку № НОМЕР_1 , який безпосередньо стосується саме цього договору.
Колегія констатує, що суд не припускався процесуальних порушень при розгляді цієї справи. Спір по суті вирішено правильно, норми законів, якими врегульовані спірні відносин, судом застосовані вірно.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ТОВ «Діджи Фінанс» у цій справі не ґрунтуються на доказах, які б могли спростувати висновки суду першої інстанції, тому колегія вважає, що підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови позивачу у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст.ст. 367-369, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 28 листопада 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова