Ухвала

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 201/5709/22

провадження № 61-6130ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року у складі судді: Батманової В. В., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Новікової Г. В., Гапонова А. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» (далі - ТОВ «ПЛК Груп») про визнання недійсним договору від 30 грудня 2021 року про надання послуг з підбору та доставлення з-за меж України автомобіля, укладеного між позивачем, як замовником, та ТОВ «ПЛК Груп», як виконавцем.

Позовна заява мотивована тим, що на виконання договору 30 грудня 2021 року позивач сплатив 400,00 доларів США та 18 січня 2022 року ще 9 900,00 доларів США за придбання і доставлення автомобіля. Однак відповідач даної умови не виконав, вимагав оплати додаткових, не обумовлених в договорі сум, і виконання умов договору, які не були погоджені сторонами.

На думку позивача, договір не містить істотних умов з приводу того, з якого моменту до замовника переходить право власності на придбаний для нього за договором автомобіль та в ньому не йдеться про обов`язок виконавця придбати автомобіль і не погоджено порядку такого придбання, також не конкретизовано, в чому полягає послуга виконавця і строки такого виконання, договір не містить умов щодо якості надаваної послуги і це є підставою недійсності правочину, який не узгоджуються із чинним законодавством, суперечить положенням статей 203, 215 та 638 ЦК України і в ньому не забезпечено захист інтересів замовника, як споживача послуги, гарантованих статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів». Також, з огляду на наведені обставини, позивач вважав, що недійсність правочину має своїм наслідком зобов`язання відповідача повернути сплачені за договором кошти в загальному розмірі 10 300,00 доларів США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року змінено в мотивувальній частині, щодо підстав відмови в задоволенні позовних вимог та викладено їх в редакції цієї постанови.

12 квітня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

18 травня 2023 року касаційна скарга та додані матеріали, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу, передані судді-доповідачу Крату В. І.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не застосували висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Суд першої інстанції розглянув без виклику сторін справу, що підлягала розгляду за правилами із викликом сторін. Предметом спору є стягнення грошової суми у розмірі 10 300,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06 жовтня 2022 року, складала 365 600,00 грн. Отже, суд не мав права відмовляти у задоволенні клопотання про слухання справи з викликом сторін згідно приписів частини шостої статті 279 ЦПК України. Змінивши рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині, апеляційний суд допустив висновки, що вочевидь не відповідають обставинам справи. Суди не розглянули питання про те, чи містить спірний договір усі суттєві умови, передбачені статтею 631 ЦК України та статтею 180 ГК України та неправильно застосували статтю 203 ЦК України, зазначивши, що спірний договір відповідає цій нормі. Суди не застосували закон, який підлягав застосуванню - пункт 4 частини першої статті 4, статтю 15 Закону України «Про захист прав споживачів», який зобов`язує його надати споживачу необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію держаною мовою про послуги.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів,ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання договору про надання послуг з підбору та доставлення автомобіля недійсним, зобов`язання відповідача повернути сплачені за договором кошти в загальному розмірі 10 300,00 доларів США.

Отже, ця справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп» про визнання договору недійсним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков