ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Владіміров Р.В.,

з участю представника позивача адвоката Прядко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 грудня 2016 року, постановлене суддею Цвіра Д.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

18.07.2016 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 386 317,42 грн., витрати на правову допомогу в сумі 13 000,00 грн. та судовий збір у сумі 3 993,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 31.12.2015р. о 13-30 год. на перехресті вулиць Целіноградської та Лялі Убийвовк у м.Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належному йому автомобіля HONDA CRV, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Зіткнення сталося внаслідок того, що остання не пропустила його автомобіль, який рухався по головній дорозі, чим порушила вимоги п.16.11 ПДР.

Згідно постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.03.2016 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340,00 грн.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача завдано значні механічні пошкодження. Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження №68 від 08.02.2016 розмір завданої матеріальної шкоди у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 31.12.2015, складає 435 317,42 грн.

З урахуванням виплаченого ПАТ «Харківська страхова муніципальна компанія» страхового відшкодування в сумі 49000 грн. розмір невідшкодованої матеріальної шкодистановить 386317,42 грн., яку просить стягнути з відповідачки в судовому порядку.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.12.2016 у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, - відмовлено.

Заочне рішення вмотивовано тим, що позивачем не надано доказів щодо суми збитку. Наданий Звіт №68 по визначенню матеріального збитку підписаний оцінювачем ОСОБА_3 та ФО-П ОСОБА_4 , однак не містить відомостей про попередження осіб, які його виготовляли, про кримінальну відповідальність. У звіті відсутні відомості щодо пошкоджень автомобіля, та проведення вказаного звіту без врахування інших пошкоджень, які могли мати місце в інший час. Представник позивача не скористався своїм правом заявити клопотання про витребування або забезпечення доказів.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Не погоджується з висновком районного суду про відсутність належних доказів щодо пошкодження автомобіля у ДТП, що сталася з вини відповідачки, та суми збитку під час дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначає, що пошкодження, які були заподіяні його автомобілю, вказані у протоколі огляду транспортного засобу від 31.12.2015 на місці ДТП та підтверджені Звітом №68.

Звертає увагу на відсутність у відповідача сумнівів щодо розміру завданого збитку.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06.02.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Дзержинського району м.Харкова від 23.12.2016 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 386 317,42 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 500,00грн. та судовий збір у розмірі 8 385,00 грн.

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказане рішення апеляційного суду, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати, повернувши справу на новий розгляд до апеляційного суду. У доводах касаційної скарги зазначала, що звіт №68 складений суб`єктом оціночної діяльності не може бути визнаний належним та допустимим доказом вартості матеріального збитку, спричиненого автомобілю позивача, тоді як відсутні докази підтвердження реальних витрат останнього на ремонт свого автомобіля. Крім того, розгляд справи проведений без її участі та вона не була належно повідомлена про час та місце судового засідання.

Постановою Верховного Суду від 15.12.2021 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 та скасовано рішення Апеляційного суду Харківської області від 06.02.2017, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Підставою скасування рішення апеляційної інстанції вказано розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 , щодо якої відсутні відомості про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, чим порушив конституційне право сторони на участь у судовому розгляді.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.01.2022 справа призначена до розгляду апеляційною інстанцією.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10.11.2022 справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду із повідомленням сторін.

В суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат Прядко О.О. підтримав доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні. Пояснив, що на даний час автомобіль відновлений, вважав недоцільним заявляти клопотання про призначення експертизи.

Відповідачка та її представники повторно у судове засідання не з`явилися. Відповідачка ОСОБА_2 направила до апеляційного суду повторне клопотання про відкладення розгляду справи, повідомивши, що відповідно до договору про надання правової допомоги №2540/23 від 25.04.2023 її новим представником є адвокат Софина І.В., який здійснює адвокатську діяльність у місті Києві, тому його місцезнаходження є досить віддаленим від місцезнаходження Полтавського апеляційного суду Такі обставини ускладнюють для адвоката реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами справи та подання письмових пояснень. Крім того він зайнятий у судовому засіданні у Рівненському районному суді Рівненської області, тому просила відкласти розгляд справи.

Аналогічне за змістом клопотання надійшло до Полтавського апеляційного суду від адвоката Софина І.В.

Вирішуючи заявлені клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів приймає до увага наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У цій справ виклик сторін здійснено в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, поважність причин неявки представників відповідача судом апеляційної інстанції не встановлена, оскільки фактично представник відповідача надав перевагу розгляду іншої справи. Тому зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності відповідача та її представника не призведе до порушення їх права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження.

За таких обставин повторні клопотання відповідача та її представника про відкладення розгляду задоволенню не підлягають.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. При цьому враховує такі обставини.

Судом установлено, що згідно постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.03.2016 (справа №638/1623/16-ц) ОСОБА_2 31.12.2015 о 13-30 год., керуючи автомобілем Шкода Октавіа, д.н. НОМЕР_3 на перехресті вул.Целіноградській та Лялі Убийвовк не надала дорогу, що призвело до зіткнення з транспортним засобом Хонда д.н. НОМЕР_1 , автомобілі отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340,00 грн./а.с.12 т.1/

Відповідно до копії звіту №68 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, складеного 08.02.2016 суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля HONDA CR-V, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , 2012 року виготовлення, належний ОСОБА_1 , пошкоджений в результаті ДТП 31.12.2015, складає 435 317,42 грн./а.с.16-23 т.1/

У ремонтній калькуляції №68/16 від 08.02.2016 вартість ремонту без ПДВ складає 339 139,40 грн., ПДВ 20% складає 67 827,88 грн., а всього 406 967,28 грн./а.с.25-28 т.1/

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів в обґрунтування доводів, викладених у позовній заяві щодо суми збитку, а звіт №68 про визначення вартості матеріального збитку не містить відомостей про попередження осіб, які його виготовляли, про кримінальну відповідальність. Також районний суд зазначив, що відсутні належні докази щодо пошкоджень автомобіля позивача під час дорожньо-транспортної пригоди, звіт проведений без врахування інших пошкоджень, які могли мати місце в інший час.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права. При цьому апеляційний суд застосовує норми ЦПК України, в редакції на час постановлення оскаржуваного рішення (23.12.2016).

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

За приписами частин 2-4 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч.1 ст.64 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ч.2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 6Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст.29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 22.1. ст.22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик згідно з лімітами відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Матеріалами справи підтверджується вина відповідачки у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в якій автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, а отже йому заподіяна матеріальна шкода.

Відповідно до повідомлення ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» від 17.06.2016, б/н, 05.01.2016 до ПАТ «ХМСК» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду звернулись водій страхувальника ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_1 . Після отримання заяви про страхове відшкодування 20.05.2016 було складено страховий акт та третій особі ОСОБА_1 виплачено ліміт страхового відшкодування 50 000,00 грн. за вирахуванням франшизи 1 000,00 грн. Сума страхового відшкодування склала 49 000,00 грн./а.с.48 т.1/

Отже, сума страхового відшкодування не покрила фактичний розмір шкоди, а тому позивач має право на її відшкодування за рахунок відповідачки згідно вимог ст.1194 ЦК України.

Сторони у цивільному процесі мають рівні права і обов`язки щодо надання доказів на підтвердження своїх вимог або заперечень, і позивач користався таким правом, надавши на підтвердження заподіяної йому з вини відповідачки шкоди Звіт №68, від 08.02.2016, зроблений суб`єктами оціночної діяльності. Вказаний Звіт здійснений оцінювачем на підставі візуального обстеження пошкодженого автомобіля за участю власника автомобіля і представника ПАТ «ХМСК» та у відповідності до Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮУ і Фондом держмайна від 24.11.2003 №142/5/2092 в редакції від 24.07.2009 №1334/5/1159. За формою і змістом Зміст відповідає вимогам пунктів 4.4.- 4.6.Методики.

Відповідно до п.п 2.3., 2.4. Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідачка не спростовувала висновки вказаного звіту. Районний суд безпідставно на викладене уваги не звернув, та не виконав свого процесуального обов`язку щодо роз`яснення сторонам наслідків вчинення ними або невчинення відповідних процесуальних дій, в тому числі, щодо права заявити клопотання про проведення у справі відповідної експертизи. Тоді як висновок суду першої інстанції про можливе не врахування оцінщиком механічних пошкоджень, які могли бути не пов`язані з ДТП, є припущеннями суду, які повторила відповідачка у своїй касаційній скарзі, та не ґрунтуються на будь-яких доказах.

Переглядаючи рішення районного суду в апеляційному порядку, колегія суддів враховує, що від події, при обставинах якої з вини відповідачки був пошкоджений автомобіль позивача, до перегляду рішення суду першої інстанції Полтавським апеляційним судом минуло більше п`яти років та на даний час проведення експертизи пошкодженого автомобіля є неможливим, зважаючи на його відновлення.

Натомість відповідачка не надала суду доказів на спростування даних Звіту, упродовж тривалого часу після скасування 15.12.2021 Верховним Судом рішення апеляційного суду Харківської області від 16.02.2017 відповідачка та її представник не вчинили ніяких процесуальних дій, направлених на спростування заявленого у 2016 році позові до відшкодування розміру матеріальної шкоди. Процесуальна поведінка сторони відповідача зводилася до неодноразових клопотань про відкладення розгляду справи та затягування вирішення спору, тоді як строк судового провадження у цій справі явно не відповідає основним принципам судового судочинства, зокрема, розумності строків розгляду справи судом та неприпустимості зловживання процесуальними правами.

З огляду на викладене колегія суддів визнає належним та допустимим письмовим доказом заподіяної шкоди наданий позивачем Звіт №68 від 08.02.2016. При цьому враховує, що огляд автомобіля на дату оцінки проводився у присутності представника страхової компанії, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідачки, а отже вона, повідомивши страхову компанію про страховий випадок, діяла на власний розсуд, довіривши останній визначення як в цілому шкоди, так і суми страхового відшкодування без її участі.

При визначенні розміру матеріальної шкоди до стягнення, апеляційний суд виходить з того, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Оскільки апеляційним судом встановлено, що на час пред`явлення ОСОБА_1 позову ремонт автомобіля, вартість якого визначена Звітом з урахуванням ПДВ, не був виконаний, тому колегія суддів визначає до стягнення суму, яка дорівнює вартості ремонту без ПДВ за вирахуванням із цієї суми 49 000,00 грн. страхового відшкодування: 339 139,40- 49 000,0 = 290 139,40грн.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів враховує, що позивачем понесені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору: за позов 3 993,18 грн./а.с.1 т.1/; за апеляційну скаргу 4 436,42 грн. /а.с.82 т.1/; витрат на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн./а.с.50 т.1/

Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги на суму 386 317,42 грн. задоволено на суму 290 139,40 грн., що складає 75 % від заявлених вимог, колегія суддів пропорційно задоволеним вимогам стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати: судовий збір в розмірі 6 322,20 грн. (8 429,60 грн. х 75%) та витрати на правову допомогу в розмірі 9 750,00 грн. (13 000,00 грн. х 75%), а всього 16 072,20грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 376 пр.п.3,4, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 грудня 2016 року скасувати та ухвали нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 290 139, 40 грн. (двісті дев`яносто тисяч сто тридцять дев`ять грн. 40коп.)

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір в розмірі 6 322,20грн. та витрати на правову допомогу, в розмірі 9 750,00 грн., а всього 16 072,20грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.05.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак