Провадження № 2-др/727/30/23
РІШЕННЯ

(ДОДАТКОВЕ)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі головуючого судді Слободян Г.М., за участю: секретаря судового засідання Вахнован Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці заяву відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю МС ІмпереалБуд (), в особі представника адвоката Капінус А.А. про стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС ІмперіалБуд» () про визнання майнових прав, ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю МС ІмпереалБуд (), адвокат Капінус А.А. засобами поштового зв`язку направив до суду заяву про стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС ІмперіалБуд» () про визнання майнових прав та докази на підтвердження їх понесення.

В обґрунтування поданої зави представник відповідача зазначив, що 26.01.2023 року між ТОВ МС Імперіал Буд та ним, адвокатом Капінус А.А. було укладено договір про надання правової допомоги та надано доручення на представлення інтересів відповідача в наведеній вище справі. Зазначає, що відповідно до умов наведеного договору, ТОВ МС ІмперіалБуд прийняло надану правову допомогу по захисту прав і інтересів в суді в справі 7272/11792/22 та 19.04.2023 року між ТОВ МС ІмперіалБуд та адвокатом укладено було акт виконаних робіт до вищенаведеного договору на суму 10.000 грн. і при цьому, звертає увагу, що ТОВ МС ІмперіалБуд, йому не оплатило кошти (гонорар) за надані послуги. Вказує, що акт виконаних робіт по наданню правової допомоги відповідачем був підписаний із ним 19.04.2023 року, а саме після ухвалення судового рішення ухвали без розгляду, що унеможливило ним заявити про подачу заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів. Просить, ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивачів судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10.000 грн. та видати наказ.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача адвокат Капінус А.А. подав до суду заяву про розгляд справи за без його участі.

Представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Фортуна Г.Г. в суд скеровано письмову заяву про розгляд справи без його участі і участі його довірителів.

Відповідно до ч. 4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Також, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 5 ч. 1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (ч.3 ст.257 ЦПК України).

Судом встановлено, що ухвалою від 06.04.2023 року Шевченківського районного суду м. Чернівці у цивільній справі № 727/11792/22 задоволено заяву представника позивачів адвоката Фортуни Г.Г. про залишення позовної заяви без розгляду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС ІмперіалБуд» () про визнання майнових прав, залишено без розгляду.

Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачено частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, зі змісту ч.5 ст.142 ЦПК України вбачається, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, не у всіх випадках залишення позову без розгляду, а лише якщо воно відбулось внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником відповідача ТОзОВ МС ІМПЕРІАЛ БУД адвокатом Капінус А.А. суду надано: опис робіт (наданих послуг), які складаються з отримання копії позову з додатками; формування правової позиції, надання консультації щодо предмету спору, подача до суду клопотання про застосування строків позовної давності і заяв про розгляд справи без участі представника відповідача, тощо; акт виконаних робіт від 19.04.2023 року до договору від 26.01.2023 року про надання правової допомоги та доручення про надання правової допомоги від 26.01.2023 року. При цьому суд звертає увагу, що як опис робіт так і акт виконаних робіт надання послуг з правничої допомоги складені і підписані після винесення ухвали без розгляду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Отже, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Згідно роз`яснень викладених у пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Слід зазначити, залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України, при цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Так, статтею 11 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а положеннями ст. 257 ЦПК України визначено право позивача на подачу заяви про залишення позову без розгляду.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Разом з тим, відповідачем в заяві про компенсацію витрат на правову допомогу, не зазначено та не доведено, які саме необґрунтовані дії позивачів були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяли позивачі недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивачів умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Інших необґрунтованих дій з боку позивачів, як то систематичне протидіяння позивачами правильному та швидкому вирішенню спору, умисність їх дій представником заявника не доведено. у поданій представником відповідача заяві про стягнення судових витрат не наведено належних обґрунтувань щодо зловживання позивачем процесуальними правими, а саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтованість її дій.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі №521/3011/18.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц.

До положення частини дев`ятої статті 83 ЦПК України щодо подання доказів необхідно застосувати систематичне тлумачення у взаємозв`язку з іншими правовими нормами, зокрема статей 2, 137, 141, 182, 183 ЦПК України.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого Конвенцією, на справедливий суд.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Залишення позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком чого є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат та оскільки суд ухвалює рішення про залишення позову без розгляду, а, отже, без прийняття рішення суду по суті спору, питання судових витрат щодо сплати судового збору має вирішуватися в контексті зазначених обставин. Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц). Витрати на професійну правову допомогу мають бути доведені.

Відповідно до ухвали Шевченківського райсуду м. Чернівці від 06.04.2023 року, в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Фортуни Г.Г. про повернення судового збору сплаченого при подачі позову в суд було відмовлено. Вказана ухвала набрала чинності 21.04.2023 року.

За з`ясованих судом обставин встановлено, що представником відповідача Капінус А.А. в суд скеровано більше шести заяв про розгляд справи за його відсутності; до закінчення судових дебатів останнім не було заявлено про те, що протягом 5-ти днів після ухвалення судового рішення буде подано ним заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц, зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). визнаним міжнародним стандартом здійснення адвокатської діяльності є принципи чесності та добропорядної репутації адвоката, який відображений в етичних кодексах поведінки адвокатів та який розповсюджується на всі напрями професійної діяльності адвоката. Договір про надання правової допомоги має відповідати вимогам Закону та Правилам, а також визнаним міжнародним та національним стандартам надання правової допомоги.

Верховний Суд виходив з того, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі N 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі N 910/906/18.

При цьому, Верховний Суд врахував позицію Європейського суду з прав людини відповідно до якої, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вважає, що представником відповідача не доведено витрати в розмірі 10.000 грн. за надані послуги правничої допомоги, про такі витрати не було заявлено в судовому засіданні в установленому законом порядку, а також витрати у вказаному розмірі на думку суду не відповідають співмірності складності справи, а тому в задоволенні поданої представником відповідача ТоЗОВ МС ІмперіалБуд (код 38764435) адвокатом Капінус А.А. про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених витрат на правничу допомогу в суді, не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу а тому з урахуванням наведеного та на підставі частини п`ятої ст.142 ЦПК України, відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю МС ІмпереалБуд () в задоволені вказаної заяви.

Керуючись ст.ст. 15, 133, 137, 141, 142, 246, 258, 260-261, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю МС ІмпереалБуд (), в особі представника адвоката Капінус А.А. про стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС ІмперіалБуд» () про визнання майнових прав.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Слободян Г.М.