Номер провадження: 22-ц/813/3399/23
Справа № 523/6412/21
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання права власності на будинок та земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилався на те, що 25.10.1957 року на підставі рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих за №756 ОСОБА_2 (сину ОСОБА_2 ), була виділена земельна ділянка під індивідуальне будівництво у м. Одесі селище Шевченка, ділянка № НОМЕР_1 площею 540 кв. м (на теперішній час АДРЕСА_1 ), на якій позивач побудував житловий будинок з надвірними будівлями і поселив в будинок свого батька ОСОБА_2 з сім`єю, сплачував страхові внески за будинок.

У 1965 році виконавчий комітет Ленінського району м. Одеси звернувся з позовом про вилучення будинку і передачі його у фонд місцевого бюджету. Рішенням Ленінського районного суду м. Одеси від 07.07.1965р. будинок був вилучений у батька ОСОБА_2 , але не переданий у фонд місцевого бюджету. Будинком користувався батько позивача та його сім`я.

У 1977 році помер батько позивача. У 1996 році померла мати позивача.

Після смерті батьків ОСОБА_2 звернувся з заявою на ім`я голови Одеського обласного суду про відміну рішення суду у порядку нагляду. ОСОБА_2 було рекомендовано звернутися до суду про відновлення втраченої справи №2-1298 за 1965 рік.

ОСОБА_2 звернувся з заявою до Ленінського районного суду м. Одеси. Ухвалою суду від 02 листопада 1999 року йому було відмовлено про відновлення втраченої справи за позовом ЖКХ Ленінського району м. Одеси про розірвання договору забудови та вилучення будинку у фонд місцевого бюджету. Весь час у будинку проживав брат позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У 2004 році ОСОБА_4 звернулася з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за нею права власності у порядку спадкування.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2004 року за ОСОБА_4 визнано право власності у порядку спадкування на будинок АДРЕСА_1 .

У 2017 році ОСОБА_2 оскаржив вказане рішення Суворовського районного суду м. Одеси. Одеський апеляційний суд 25.04.2017 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2004 року відмінив, провадження по справі закрив.

У 2018 році ОСОБА_2 стало відомо, що 10 липня 2013 року ОСОБА_4 подарувала вказаний будинок ОСОБА_1 .

Згідно із інформації Державного реєстру прав власності на домоволодіння житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано право власності за ОСОБА_5 реєстр №101 на підставі договору дарування, посвідченого нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Затолокіною. Нирян О. В., як власник будинку, приватизувала земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок і отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0757 га, кадастровий номер :10:030:0005, розташований під АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Суворовського районного суду м. Одеси про визнання договору дарування та визнання Державного акту про право власності на земельну ділянку недійсними. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.02.2020 року договір дарування та Державний акт про право власності на земельну ділянку визнані недійсними.

22 червня 2020 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання за ним права власності на вказаний будинок та земельну ділянку.

21 липня 2020 року виконуючий обов`язки голови ОСОБА_6 повідомив, що Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради не повноважені здійснювати управління чи контроль за нерухомим майном, яке зареєстроване за громадянами. Питання про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та повернення земельної ділянки не входить до компетенції Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради.

Враховуючи зазначене, позивач просив його позовні вимоги задовольнити та визнати за ОСОБА_2 , право власності на будинок під літ. «А» : 1-1 коридор площею 5,4 кв. м, 1-2 веранда площею 12,4 кв. м, 1-3 кухня площею 13,9 кв. м, 1-4 кухня площею 10,3 кв. м, 1-5 житлова площею 9,3 кв. м, 1-6 житлова площею 22,5 кв. м, 1-7 житлова площею 13,6 кв. м, загальною площею 87,4 кв. м, житловою площею 45,4 кв. м; з надвірними будівлями: під літ. «Б» літня кухня, літ. «В» навіс, літ. «Г» гараж, літ. «Д» сарай, літ. «Е» вбиральня, літ. «Ж» душ, літ. «З» сарай, №1-7 огорожа, І-мостіння, розташованого під АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0757 га, кадастровий номер :10:030:0005, розташовану під АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання права власності на будинок та земельну ділянку задоволено. Визнано за ОСОБА_2 , право власності на будинок під літ. «А» : 1-1 коридор площею 5,4 кв. м, 1-2 веранда площею 12,4 кв. м, 1-3 кухня площею 13,9 кв. м, 1-4 кухня площею 10,3 кв. м, 1-5 житлова площею 9,3 кв. м, 1-6 житлова площею 22,5 кв. м, 1-7 житлова площею 13,6 кв. м, загальною площею 87,4 кв. м, житловою площею 45,4 кв. м; з надвірними будівлями: під літ. «Б» літня кухня, літ. «В» навіс, літ. «Г» гараж, літ. «Д» сарай, літ. «Е» вбиральня, літ. «Ж» душ, літ. «З» сарай, №1-7 огорожа, І-мостіння, розташованого під АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0757 га, кадастровий номер :10:030:0005, розташовану під АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про задоволення позовних вимог.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 26 квітня 2023 року, сторони у справі були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Головуючий суддя Громік Р.Д. перебував у відпустці з 08 по 12 травня 2023 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 травня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на ч. 1 ст. 328 ЦК України та не навів жодного мотивування щодо задоволення позовних вимог.

Однак суд апеляційної інстанції не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 1957 року на підставі рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих за №756 ОСОБА_2 (сину ОСОБА_2 ), була виділена земельна ділянка під індивідуальне будівництво у м. Одесі селище Шевченка, ділянка № НОМЕР_1 площею 540 кв. м (на теперішній час АДРЕСА_1 ), на якій позивач побудував житловий будинок з надвірними будівлями і поселив в будинок свого батька ОСОБА_2 з сім`єю, сплачував страхові внески за будинок. (а.с. 22-28).

У 1965 році виконавчий комітет Ленінського району м. Одеси звернувся з позовом про вилучення будинку і передачі його у фонд місцевого бюджету.

Рішенням Ленінського районного суду м. Одеси від 07 липня 1965 року будинок був вилучений у батька позивача ОСОБА_2 .

Після смерті батьків ОСОБА_2 звернувся з заявою на ім`я голови Одеського обласного суду про відміну рішення суду у порядку нагляду. ОСОБА_2 було рекомендовано звернутися до суду про відновлення втраченої справи №2-1298 за 1965 рік.

ОСОБА_2 звернувся з заявою до Ленінського районного суду м. Одеси. Ухвалою суду від 02 листопада 1999 року йому було відмовлено про відновлення втраченої справи за позовом ЖКХ Ленінського району м. Одеси про розірвання договору забудови та вилучення будинку у фонд місцевого бюджету. Весь час у будинку проживав брат позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У 2004 році ОСОБА_4 звернулася з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за нею права власності у порядку спадкування.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2004 року позов ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт прийняття спадкового майна домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_2 , 1903 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , 1903 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу особи, яка участі у розгляді справи не приймала, ОСОБА_2 задоволено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2004 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмолено.

Однак апеляційний судом також встановлено, що постановою Верховного Суду Постановою Верховного суду від 05 жовтня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_8 задоволено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2004 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Суворовської районної адміністрації м. Одеси про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності у порядку спадкування за законом, закрито.

Таким чином, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2004 року є чинним.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог щодо визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на спірний будинок та земельну ділянку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною сьомою статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 5458,88 гривень.

ОСОБА_2 є особою, яка звільняється від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір за подання апеляційної скарги необхідно компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2021 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання права власності на будинок та земельну ділянку відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 5458,88 гривень за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 травня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк