печерський районний суд міста києва
Справа № 752/775/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

позивача: не з`явилася,

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» (далі - відповідач, ТОВ «Везем Шиппінг»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, збережені без достатньої правової підстави у розмірі 173 923,02 грн., інфляційні втрати у розмірі 12 313,66 грн., три процента річних у розмірі 2 673,17 грн., відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 4 050,26 грн., а всього - 192 960,11 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідач є юридичною особою, предметом діяльності якої є продаж вживаних автомобілів. 09.02.2022 року між ТОВ «Везем Шиппінг» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № ПКП-12519 (далі - Попередній договір), відповідно до умов якого сторони зобов`язались до 30.06.2022 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір), за яким ТОВ «Везем Шиппінг» продає, а ОСОБА_1 купує транспортний засіб марки Ford, модель Fiesta, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 . Відповідно до п. 1.3 Попереднього договору, ТОВ «Везем Шиппінг» гарантує, що на момент укладення Основного договору транспортний засіб, який є предметом Основного договору, буде належати ТОВ «Везем Шиппінг» як продавцю та не буде обтяжений будь-яким іншим чином. Ціна продажу транспортного засобу становить 173 923,02 грн. (п. 2.1 Попереднього договору), яку відповідно до п. 2.3 Попереднього договору, ОСОБА_1 , як покупець, зобов`язалася сплатити відповідачу на умовах передоплати. Проте, у день направлення їй попереднього договору останній не був підписаний сторонами, тому його не можна вважати укладеним. Зазначає, що для купівлі автомобіля нею також був укладений кредитний договір з АТ «ОТП Банк» № від 10.02.2022 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 85 100,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № 15886005 від 10.02.2022 року. Отримавши кредит та додавши до отриманих у кредит грошових коштів власні, 10.02.2022 року ОСОБА_1 сплатила на підставі рахунку на оплату № 12519-ВШ0101 від 09.02.2022 року, відповідачу грошові кошти у розмірі 173 923,02 грн. за транспортний засіб, що підтверджується квитанцією АТ «ОТП Банк» від 10.02.2022 року № 259Т003R9D. Проте ТОВ «Везем Шиппінг» своїх зобов`язань за Попереднім договором не виконало, Основний договір з позивачем не уклало, ухиляється від його укладення та від повернення грошових коштів позивачу. Вважає, що грошові кошти у розмірі 173 923,02 грн., які були нею сплачені. є такими, що отримані ТОВ «Везем Шиппінг» без достатньої правової підстави та підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Крім того, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні втрати у розмірі 12 313,66 грн., три процента річних у розмірі 2 673,17 грн. за період часу з 30.06.2022 року по 02.01.2023 року. Крім того, позивачем нараховано відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 4 050,26 грн. на підставі ч. 2 ст. 1214 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2023 року справу було передано судді Голосіївського районного суду м. Києва Машкевич К.В.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 року, 21.03.2023 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

28.03.2023 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2023 року продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.04.2023 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2023 року прийнято до провадження та в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.08.2023 року.

31.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Ігнатенко О.О., надійшло клопотання, передане головуючому судді 12.06.2023 року, про проведення судового засідання, призначеного на 08.08.2023 року, в режимі відеоконференції за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи vkz.court.gov.ua.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Ігнатенко О.О. про проведення судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів, в режимі відеоконференції за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи vkz.court.gov.ua відмовлено.

20.07.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Ігнатенко О.О., надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2023 року, у зв`язку із неявкою представника відповідача, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 02.11.2023 року.

08.08.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Ігнатенко О.О., надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

В судове засідання 02.11.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник позивача у заяві від 08.08.2023 року просила розглядати справу за відсутності позивача та її представника.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а представник позивача у заяві від 08.08.2023 року просила розглядати справу за відсутності позивача та її представника, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що 09.02.2022 року між ТОВ «Везем Шиппінг» (далі - Сторона-1) та ОСОБА_1 (далі - Сторона-2) укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № ПКП-12519 (далі - Попередній договір), відповідно до умов якого сторони зобов`язались до 30.06.2022 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір), за яким ТОВ «Везем Шиппінг» продає, а ОСОБА_1 купує транспортний засіб марки Ford, модель Fiesta, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 (а. с. 9 - 11).

Відповідно до п. 1.3. Попереднього договору, ТОВ «Везем Шиппінг» гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати Товариству та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичним та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством.

Згідно п. 1.5. Попереднього договору, ТОВ «Везем Шиппінг» здійснило викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з ОСОБА_1 , яка жодних заперечень та претензій щодо придбання транспортного засобу з метою подальшого укладення основного договору не має.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.3. Попереднього договору, продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) у розмірі 173 923,02 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 28 987,17 грн. ОСОБА_1 на умовах передоплати сплачує в день підписання цього договору ТОВ «Везем Шиппінг» на розрахунковий рахунок Сторони-1 у розмірі 173 923,02 грн., у тому числі ПДВ - 28 987,17 грн.

Попередній договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 09.02.2022 року і діє до 30.06.2022 року або до укладення Основного договору (п. 4.1 Попереднього договору).

10.02.2022 року між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 85 100,00 грн. на загальні споживчі цілі (а. с. 15 - 29).

Відповідно до копії квитанції АТ «ОТП Банк» від 10.02.2022 року № 259Т003R9D ОСОБА_1 на підставі рахунку на оплату № 12519-ВШ0101 від 09.02.2022 року сплатила ТОВ «Везем Шиппінг» 173 923,02 грн.; призначення платежу: сплата за товар автомобіль за програмою «Швидка автівка» за рахунком № НОМЕР_2 від 09.02.2022 року (а. с. 13).

За приписами ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

За приписами ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, доданий позивачем до позовної заяви примірник попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № ПКП-12519, укладений 09.02.2022 року між ТОВ «Везем Шиппінг» та ОСОБА_1 , не підписано ТОВ «Везем Шиппінг».

При цьому, на підставі рахунку на оплату ТОВ «Везем Шиппінг» № 12519-ВШ0101 від 09.02.2022 року ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Везем Шиппінг» 173 923,02 грн.; призначення платежу: сплата за товар автомобіль за програмою «Швидка автівка» за рахунком № НОМЕР_2 від 09.02.2022 року, що підтверджується копією квитанції АТ «ОТП Банк» від 10.02.2022 року № 259Т003R9D.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 та у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі № 161/2928/19, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що Попередній договір від 09.02.2022 року № ПКП-12519 між сторонами є укладеним.

За правилами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Як визначено у ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року у справі № 904/2444/18.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Зміст п. 4.1 Попереднього договору свідчить про те, що дія Попереднього договору закінчилася, з огляду не те, що Основний договір між Сторонами не укладено.

Крім того, зобов`язання за попереднім договором припинилися на підставі ч. 3 ст. 635 ЦК України, оскільки Основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, та жодна із сторін не направила другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідач, не уклавши у визначений строк основний договір, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, позивач виконала свої зобов`язання за Попереднім договором, повністю сплативши передбачену договором вартість транспортного засобу, що є предметом договору, проте відповідач своїх зобов`язань за Попереднім договором не виконав, Основний договір з позивачем не уклав.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів того, що відповідач повідомив позивача про неможливість виконання своїх зобов`язань за Попереднім договором, про наявність форс-мажорних обставин, які заважають йому виконати зобов`язання за цим договором у повному обсязі та в обумовлені строки.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів, збережених без достатньої правової підстави у розмірі 173 923,02 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 12 313,66 грн., три процента річних у розмірі 2 673,17 грн. за період часу з 30.06.2022 року по 02.01.2023 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено правовий висновок, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Отже, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт). Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 910/22034/15 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 908/2552/17.

Відтак, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України за період часу з 30.06.2022 року по 02.01.2023 року

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд з ним погоджується. Будь-яких заперечень чи контррозрахунку відповідач не надав.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Везем Шиппінг» щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 12 313,66 грн. та трьох процентів річних у розмірі 2 673,17 грн. за період часу з 30.06.2022 року по 02.01.2023 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивачем нараховано відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 4 050,26 грн. на підставі ч. 2 ст. 1214 ЦК України.

Відповідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 ЦК України).

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як визначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-1412цс16, у разі не визначення договором розміру процентів за користування чужими грошовими коштами після спливу строку на повернення він застосовується на рівні облікової ставки Національного банку України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд з ним погоджується. Будь-яких заперечень чи контррозрахунку відповідач не надав.

За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» на користь ОСОБА_1 відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України (25%) у розмірі 4 050,26 грн. за період часу з 30.11.2022 року по 02.01.2023 року.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 929,60 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 02.01.2023 року. Інших доказів на підтвердження понесення судових витрат сторонами не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 929,60 грн. у відшкодування судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись 4, 15, 16, 509, 525, 526, 536, 598, 599, 610, 612, 625, 626, 628, 629, 635, 638, 640, 642, 655, 656, 1048, 1212, 1214 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів, - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 173 923 (сто сімдесят три тисячі дев`ятсот двадцять три) грн. 02 коп.; інфляційні втрати у розмірі 12 313 (дванадцять тисяч триста тринадцять) грн. 66 коп.; три процента річних у розмірі 2 673 (дві тисячі шістсот сімдесят три) грн. 17 коп., відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 4 050 (чотири тисячі п`ятдесят) грн. 26 коп., а всього - 192 960 (сто дев`яносто дві тисячі дев`ятсот шістдесят) грн. 11 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» на користь ОСОБА_1 1 929 (одну тисячу дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 60 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг», адреса: 01103, м. Київ, вул. Менделєєва, буд. 12, офіс 94/1, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 02.11.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко