УХВАЛА

Справа № 495/10440/22

Номер провадження 2-п/495/41/2023

29 травня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за несвоєчасне повернення грошових коштів згідно рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла до суду заява про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2023 року по справі №495/10440/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за несвоєчасне повернення грошових коштів згідно рішення суду.

Свою заяву відповідач ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що він не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, оскільки не отримував судових повідомлень, які були повернуті на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання». Окрім того, відповідач ОСОБА_1 зазначає, що позивачем ОСОБА_2 було пропущено строк позовної давності та він не згоден з наданим до суду позивачкою ОСОБА_2 розрахунком інфляційних витрат .

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, заяву про перегляд заочного рішення підтримує у повному обсязі, просить її задовольнити.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали заяви про перегляд заочного рішення, її доводи та заперечення, у їх сукупності, вважає, що вимоги заявника про скасування заочного рішення не обґрунтовані, обставини, викладені в заяві не підтверджуються наявними в матеріалами справи, та встановленими в ході судового засідання доказами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2023 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за несвоєчасне повернення грошових коштів згідно рішення суду було задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , інфляційні втрати, 3% річних за несвоєчасне повернення грошових коштів згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.11.2005 року по справі №2-2672/05 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення подвійної суми завдатку, у розмірі 110 593, 54 грн. та судові витрати у розмірі 1602,14 грн..

З матеріалів справи вбачається, що судом на кожне засідання на адресу відповідача ОСОБА_1 надсилалися судові повістки з повідомленням дати та часу судового засідання по справі.

Суд звертає увагу сторін, що судові повідомлення були направлені на адресу, за якою зареєстрований відповідач ОСОБА_1 згідно повідомлення Управління з питань надання адміністративних послуг №22/26 від 05.01.2023 року, а саме: АДРЕСА_1 .

Окрім того інформація про розгляд даної справи було опублікована на офіційному сайті суду та рішення по даній справі було опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що є у відкритому доступі.

Отже, посилання сторони відповідача ОСОБА_1 на обставини неповідомлення про розгляд справи у встановленому законом порядку не знаходять свого підтвердження та є надуманими та необгрунтовами, тому що спростовуються матеріалами справи, адже як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлявся судом про час і місце судового розгляду справи за місцем проживання у встановленому законом порядку. Проте, в судові засідання, не з`являвся, доказів поважності неявки суду не надав.

До того ж, в своїй заяві про перегляд заочного рішення, відповідач ОСОБА_1 не вказує, які саме докази наявні у нього та які мають суттєве значення для прийняття рішення по зазначеній справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Із практики Європейського Суду з прав людини слідує, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Також, відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом..

Відповідно до частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення ст.285 ЦПК України регламентують необхідність зазначення у заяві про перегляд заочного рішення, зокрема, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Заява про перегляд заочного рішення обґрунтована з посиланням на незгоду із судовим рішенням, дана заява не містить доказів в розумінні ст.76 ЦПК України та посилання на них.

Проте, стороною відповідача ОСОБА_1 не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які би мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за несвоєчасне повернення грошових коштів згідно рішення суду, відсутні.

Суд вважає необхідним зазначити, що до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем ОСОБА_1 взагалі не додано ніяких доказів, які не були досліджені судом під час ухвалення рішення по даній справі, та фактично доводи заявника ОСОБА_1 у поданій заяві містять обґрунтування, яке є предметом апеляційного оскарження, що не є підставою для перегляду заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2023 року.

Відповідно до ч.4 ст.287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі вищевикладеного та, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, керуючись ст.ст. 284, 287, 288 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за несвоєчасне повернення грошових коштів згідно рішення суду відмовити.

Ухвала окремо оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 29.05.2023 року.

Суддя: