Житомирський апеляційний суд
Справа №277/448/22 Головуючий у 1-й інст. Заполовського В.В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Кузьменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №277/448/22 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Заполовського В.В. у смт.Ємільчине,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2011 року №б/н у сумі 10 554,78 грн.

Позов обґрунтований тим, що 17 березня 2011 року ОСОБА_2 (далі - позичальник) підписала анкету-заяву №б/н із метою отримання банківських послуг. Був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви і приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором, що містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банк відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, і надав позичальнику в користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12 000 грн. Позичальник ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття або про відмову від прийняття спадщини до 06 червня 2021 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, у яких адреса реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 . Банк 18 серпня 2021 року надіслав претензію кредитора до Ємільчинської державної нотаріальної контори. Позивач 27 вересня 2021 року отримав повідомлення Новоград-Волинської державної нотаріальної контори про заведення спадкової справи та запевнення у тому, що при зверненні до нотаріальної контори спадкоємці будуть повідомлені про надходження претензії кредитора. 02 жовтня 2021 року спадкоємцю позичальника ОСОБА_1 направлений лист-претензія, яким кредитор пред`явив свої вимоги, але борг наразі не погашений. На дату смерті позичальника ОСОБА_2 її заборгованість перед банком за кредитним договором становила 10 554,78 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту. Оскільки відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, то спадкування обов`язків відбулося відповідно до частини третьої ст.1268 ЦК України, враховуючи ті обставини, що відповідач не відмовився від спадщини у шестимісячний строк від дня відкриття спадщини.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що висновки суду про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцем у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. Банк, як кредитор спадкодавця, самостійно не мав можливості оцінити майнові права, що увійшли до складу спадщини в грошовому еквіваленті, а тому при встановленні факту відсутності такої інформації, для повного і всебічного з`ясування обставин справи, суд повинен самостійно встановити дану інформацію. Згідно з розрахунком спадкодавець мала заборгованість перед банком в розмірі 10 554,78 грн. Відповідач не надав доказів, що розмір успадкованого майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця за кредитом, отже на ОСОБА_1 лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі. Всупереч принципу змагальності суд поклав тягар доказування лише на позивача. Враховуючи, що банк своєчасно та в установленому законом порядку звернувся з вимогами про стягнення заборгованості, розмір заявленої суми є обґрунтованим, а відповідач не довів, що спадкового майна немає або воно є меншою вартістю, обраний банком спосіб захисту відповідає вимогам закону. Рішення суду позбавляє банк права кредитора на поновлення своїх порушених прав шляхом стягнення з спадкоємця, який прийняв спадщину і користується успадкованим майном, коштів, що отримав спадкодавець в установі банку. Крім того, відповідно до частини третьої ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що аргументи банка, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, а рішення суду першої інстанції обґрунтованим та відповідає законодавству. Він як спадкоємець, який постійно проживав разом із ОСОБА_2 , фактично прийняв спадщину, але зареєстрованого майна за покійною не було та інших спадкоємців окрім нього теж немає. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи. Також під час розгляду справи суд не встановив належності на праві власності померлій будь-якого майна, а задоволення вимог кредитора спадкодавця має відбуватися у межах вартості отриманого спадкоємцем у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Відсутність у ОСОБА_2 нерухомого майна на дату її смерті може підтвердити інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його адвокат Божок Л.В. просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно належним чином (а.с.145). Відповідно до другого речення частини третьої ст.131 ЦПК України, у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга ст.372 ЦПК України). Отже, явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 17 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання останньою заяви (а.с.30).

У заяві зазначено про те, що ОСОБА_2 згодна із тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_2 ознайомилася і згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в банку.

Із довідки банку слідує, що ОСОБА_2 банком надавалися наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 із терміном дії до квітня 2015 року, № НОМЕР_2 із терміном дії до грудня 2016 року, № НОМЕР_3 із терміном дії до листопада 2017 року, № НОМЕР_4 із терміном дії до липня 2021 року та № НОМЕР_5 із терміном дії до листопада 2021 року (а.с.58).

Також у матеріалах справи міститься довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_2 , у якій відображено зміну кредитного ліміта в період із 08 квітня 2013 року по 16 грудня 2020 року. Так, 08 квітня 2013 року кредитний ліміт був установлений у розмірі 8 000 грн; 26 травня 2017 року кредитний ліміт збільшився до 10 000 грн; 30 серпня 2017 року кредитний ліміт збільшився до 12 000 грн; 15 вересня 2020 року кредитний ліміт зменшився до 11 200 грн; 29 вересня 2020 року кредитний ліміт зменшився до 10 550 грн; 15 жовтня 2020 року кредитний ліміт зменшився до 10 550 грн, а 16 грудня 2020 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн (а.с.29).

Надання позичальнику коштів банком підтверджується також випискою за договором, у якій відображено встановлення вищевказаних кредитних лімітів та рух коштів за картками, тобто користування позичальником коштами, що були надані кредитором (а.с.21-28).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.64).

Відповідно до частини четвертої ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

На день смерті ОСОБА_2 за нею рахувалася заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 10 554,78 грн (а.с.9-19).

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга ст.1220 ЦК України).

Згідно з ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин другої та третьої ст.1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини), кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ст.1281 ЦК України).

Тлумачення ст.1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

За положеннями ст.1282 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі №615/473/20 зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного ст.1281 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Отже, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року в справі №640/6274/16-ц вказано, що: «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою ст.1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої ст.1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої ст.1282 ЦК України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року на час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача».

У постанові від 26 жовтня 2022 року в справі №336/437/21 Верховний Суд дійшов висновку, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

АТ КБ «ПриватБанк» 18 серпня 2021 року звернулося до Ємільчинської державної нотаріальної контори з претензією кредитора №SAMDN3015 щодо включення кредиторських вимог в спадкову масу померлої ОСОБА_2 та повідомлення спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком в розмірі 10 554,78 грн (а.с.65-66).

Повідомленням від 17 вересня 2021 року №1449/02-14/33/21/Є, яке отримано позивачем 27 вересня 2021 року, Ємільчинська державна нотаріальна контора Житомирської області сповістила позивача про те, що на підставі претензії кредитора заведена спадкова справа №33/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Одночасно кредитора спадкодавця запевнено у тому, що при зверненні до нотаріальної контори спадкоємці будуть повідомлені про надходження претензії кредитора (а.с.67).

АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві послався на те, що відповідач є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а тому вважає його таким, що прийняв спадщину та повинен задовольнити вимоги кредитора спадкодавця.

Відповідно до частини другої ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

02 жовтня 2021 року банк звернувся до ОСОБА_1 із листом-претензією від 30 вересня 2021 року №SAMDN3015 як до спадкоємця позичальника з вимогою щодо погашення боргу. Претензія обґрунтована, тим, що ОСОБА_1 постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки не заявив нотаріусу про відмову від неї (а.с.68-69).

Отже, позивач, як кредитор спадкодавця ОСОБА_2 , пред`явив вимоги до її спадкоємців в строки, передбачені ст.1281 ЦК України, а тому на часі з`ясувати коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті позичальника, та до обов`язку позивача, тобто кредитора, належить доказування такої обставини.

Так, позичальник ОСОБА_2 на час смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 , що підтверджується ксерокопією паспорта серії НОМЕР_6 (а.с.59-60).

У матеріалах справи також наявна ксерокопія паспорта серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_1 , тобто відповідача. Із штампа Ємільчинського районного відділу Управління МВС, який міститься на ксерокопії паспорта вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.61-63).

Окрім того, із листа Ємільчинської селищної ради Житомирської області від 22 липня 2022 року №687 слідує, що станом на 05 грудня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.86).

Із вище викладеного вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , апріорі належить до кола спадкоємців позичальника ОСОБА_2 та за положеннями частини третьої ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із дружиною на час її смерті. У судовому засідання відповідач не заперечив тієї обставини, що доводиться померлій чоловіком, а тому належить до кола спадкоємців першої черги за законом.

Із копії спадкової справи №33/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора, спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися (а.с.88-97).

Отже, позивачем належними та допустимими доказами доведений розмір заборгованості ОСОБА_2 на день її смерті, наявність спадкоємця боржника ОСОБА_1 та дотримання позивачем преклюзивного строку, визначеного ст.1281 ЦК України, а тому настала черга відповідача виконати свій процесуальний обов`язок та довести обсяг спадкового майна та його вартість, оскільки він заперечує проти вимог кредитора спадкодавця та його відповідальність обмежена вартістю успадкованого майна, при тому, що відповідачем не оспорюється дотримання банком строку, передбаченого ст.1281 ЦК України, та й свідоцтво про право на спадщину не видавалося. За таких обставин, суд першої інстанції помилково переклав на позивача обов`язок доказування обставин обсягу спадкового майна та його вартості, яке могло бути успадковано відповідачем.

За клопотанням відповідача апеляційний суд здійснив запит про надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21 березня 2023 року вбачається, що відсутні відомості щодо права власності, інших речових прав щодо ОСОБА_2 (а.с.142).

Отже, відповідачем доведено, що у спадкодавця ОСОБА_2 відсутнє майно, яке могло бути одержане спадкоємцями у спадщину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про відсутність підстав для стягнення боргу з ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_2 , оскільки відповідач, хоча вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини, але не успадкував майна, за рахунок якого можна було б задовольнити вимоги кредитора на підставі ст.1282 ЦК України, бо по своїй смерті спадкодавець майна не залишила.

Відповідно до положень п.7 частини третьої ст.376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 18 липня 2022 року вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.81). Матеріали справи не містять доказів, що у подальшому суд першої інстанції перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Отже, справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Однак, відповідно до приписів п.2 частини четвертої ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянути справи у спорах щодо спадкування.

Спірні відносини врегульовані нормами, які розміщені у книзі шостій ЦК України спадкове право.

Із викладеного вбачається, що суд першої інстанції розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Наслідки порушення вказаних норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовується та ухвалюється нове судове рішення, яким позивачу в задоволенні позову відмовляється.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: