КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/7490/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/6668/22

23 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Сушко Л.П.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 року, ухваленого під головуванням судді Яровенко Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо Фуд» про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Сільпо Фуд» про відшкодування моральної шкоди, в якому просила суд зобов`язати відповідача ТОВ «Сільпо Фуд» відшкодувати на її користь моральну (немайнову) шкоду, завдану в наслідок неналежного виконання обов`язків відповідача, щодо надання та оплати застрахованій особі страхових виплат в розмірі 250 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що з 01 жовтня 2016 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Сільпо Фуд», з 30 вересня 2021 року перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами, а ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину. Від співробітників ТОВ «Сільпо-Фуд» позивачу відомо, що персонал загубив лікарняний лист позивача, у зв`язку з чим, його подано лише 24 січня 2022 року, схвалили лікарняний лише 01 лютого 2022 року.

Зі слів працівників відділу соціального захисту населення, у телефонному режимі стало відомо, що гроші на рахунок фірми перераховані 25 лютого 2022 року, однак позивач до часу подання даної позовної заяви страхових виплат не отримала, даний факт також підтверджує сам відповідач у своїй відповіді на запит позивача, який було направлено до відповідача 31 травня 2022 року, та відповідь було отримано електронним зв`язком 17 червня 2022 року.

Крім того, відповідач у своїй відповіді стверджує, що не сплатив позивачу страхові виплати, у зв`язку із не наданням позивачем банківського рахунку, однак позивач заперечує дане ствердження відповідача та спростовує його, посилаючись на те, що надавала відповідачу банківський рахунок під час попередньої вагітності у 2018 році.

У зв`язку з цим, позивач звернулась до банку з проханням пояснити чому відповідач (роботодавець) стверджує, що у них відсутній банківський рахунок, на що позивачу пояснили, що рахунок було закрито за заявою відповідача (роботодавця) у зв`язку зі звільненням позивача.

30 червня 2022 року за усною домовленістю позивача з співробітником відповідача позивачем було надано відповідачу заяву в якій зазначено банківський рахунок, та 08 липня 2022 року відповідачем перераховано кошти позивачу в сумі 24919,02 грн, лише після того, як позивач спрямувала до відповідача скаргу.

У період часу з 30 вересня 2021 року до 30 червня 2022 року з бухгалтерією позивача зв`язатися не виявлялось можливим, так як ніхто із співробітників відповідача не надав позивачеві контактних даних, а з відділу персоналу, із співробітниками якого спілкувалась позивач, працівники бухгалтерії повідомили, що гроші на соціальну виплату позивачу не перераховані.

Таким чином, з початку декретної відпустки, тобто з 3 вересня 2021 року, та до 08 липня 2022 року позивач не отримувала жодної соціальної виплати від роботодавця (страхувальника).

Позивач вважає, що керівництво ТОВ «Сільпо Фуд» всупереч діючого законодавства, в порушення норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» своєчасно не призначило та своєчасно не виплатило позивачу передбачену їй соціальну допомогу, чим порушили законні права, свободу та законні інтереси позивача, як застрахованої особи.

Отже позивачу в результаті невиконання обов`язків відповідача, щодо надання та оплати застрахованій особі позивача страхових виплат, спричинено моральну (немайнову) шкоду яку позивач, виходячи із глибини своїх душевних страждань, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, оцінює в 250 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Сільпо Фуд» про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Сільпо Фуд» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 року та ухвалити нове судове рішення, визначивши розмір грошового відшкодування моральної шкоди, враховуючи вимоги розумності і справедливості, визначені ст. 23 ЦК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не дотримано принципів розумності та справедливості, адже позивач тривалий час не отримувала соціальної допомоги.

Вказував, що позивач продовжує відчувати глибокі та довготривалі душевні страждання на грунті несправедливості та відчаю від прийнятого судового рішення, позивач не може в повній мірі компенсувати завдану на протязі тривалого часу моральну шкоду, а визначений судом розмір моральної шкоди не ґрунтується на принципах розумності та справедливості.

Зазначав, що вимушені зміни, в частині не отримання на протязі тривалого часу соціальної допомоги, відбулись у житті позивача саме з вини відповідача, що встановлено судом першої інстанції, а тому позивач вважає несправедливим рішення суду про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, сума якої, на думку суду, складає 5000 грн., з чим позивач не погоджується посилаючись на об`єктивні обставини а саме на тривалість вимушених змін, глибокі душевні страждання та не співмірність задоволеної суми на відшкодування моральної шкоди з зазначеними вимушеними змінами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання учасники справи не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені, про причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів, враховуючи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу №10/МЦ1 к від 30 вересня 2016 року, 01 жовтня 2016 року ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_3 ) прийнята в ТОВ «Сільпо Фуд» на посаду продавець продовольчих товарів Відділу свіжих продуктів Магазину №1 (Київ, вул. Берковецька, 6).

Згідно витягу з наказу № 592/МЦ1 к 29 жовтня 2018 року у зв`язку зі зміною прізвища позивача з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » видано наказ № 592/МЦ1 к про внесення змін до трудової книжки, облікових та бухгалтерських документах.

Згідно наказу №594/МЦ1 к від 29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16 листопада 2018 pоку по 18 вересня 2021 року.

З 30 вересня 2021 року по 02 лютого 2022 року позивач знаходилася у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами на підставі листка непрацездатності серії АДТ №180858.

З 03 лютого 2022 року по 16 лютого 2022 року згідно листка непрацездатності серії АДТ №180914 ОСОБА_1 було продовжено відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами.

Відповідно до витягу з протоколу №01Г від 20 січня 2022 рокку засідання комісії з соціального страхування/рішення уповноваженого ТОВ «Сільпо Фуд» 20 січня 2022 року ОСОБА_1 призначено допомогу по вагітності та пологах за період непрацездатності з 30 вересня 2021 року по 02 лютого 2022 року на підставі листка непрацездатності серії АДТ №180858.

Згідно витягу з протоколу №05Д від 27 травня 2022 року засідання комісії з соціального страхування/рішення уповноваженого ТОВ «Сільпо-Фуд» 27.05.2022р. ОСОБА_1 призначено допомогу по вагітності та пологах за період непрацездатності з 03 лютого 2022 року по 16 лютого 2022 року згідно листка непрацездатності серії АДТ №180914.

23 лютого 2022 року ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 17 лютого 2022 року по 02 грудня 2024 року (витяг з наказу № 40/МЦ1 к/тр від 23.02.2022р.).

31 травня 2022 року ОСОБА_1 направлено скаргу ТОВ «Сільпо Фуд» щодо з`ясування причин не виплати грошових коштів у зв`язку з вагітністю та пологами згідно наданих листків непрацездатності.

17 червня 2022 року ТОВ «Сільпо Фуд» надано відповідь на скаргу, в якій відповідач зазначив, що по черзі надання оформлених належним чином листків непрацездатності підприємству, вони були розраховані та подані відповідні заявки в Фонд соціального страхування України.

По Листку непрацездатності за період з 30 вересня 2021 року по 02 лютого 2022 року кошти для оплати з ФСС України на ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» надійшли 25 лютого 2022 року. Кошти не були перераховані працівниці у зв`язку з тим, що в період дії воєнного стану в Україні їх виплата через центральну касу не проводилася, так як не було можливості дістатися до банку, щоб отримати страхові кошти зараховані на окремий спеціальний рахунок підприємства. На заробітну картку працівниці не були перераховані, так як вона у неї відсутня. Кошти для оплати листка непрацездатності за період з 03 лютого 2022 року по 16 лютого 2022 року з ФСС України на ТОВ «Сільпо Фуд» ще не надійшли. Підприємство готове перерахувати ОСОБА_1 вже отриману допомогу по вагітності та пологах, а також інші суми, які надійдуть з ФСС України на підприємство на картковий рахунок працівниці, відкритий у будь-якому банку України, за умови подання нею відповідної заяви до ТОВ «Сільпо Фуд».

30 червня 2022 року ОСОБА_1 подала заяву, в якій вказала свій особистий картковий рахунок в ПАТ «Банк Восток», на який просила перерахувати кошти по двох листках непрацездатності.

08 липня 2022 року ОСОБА_1 перераховано кошти по листку непрацездатності за період з 30 вересня 2021 року по 02 лютого 2022 року.

30 серпня 2022 року на ТОВ «Сільпо Фуд» надійшли кошти з Фонду соціального страхування України кошти для оплати листка непрацездатності серії АДТ №180914 за період з 03 лютого 2022 року по 16 лютого 2022 року та були виплачені ОСОБА_1 07 вересня 2022 року згідно з витягом з відомості СФ-1006673 від 07 вересня 2022 року та платіжним дорученням 1006673 від 07 вересня 2022 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дійсно порушено порядок та строки виплати працівникові призначеної допомоги по тимчасовій непрацездатності, однак перевіривши дати направлення заявок-розрахунків до ФСС України та строки надходження коштів на рахунок ТОВ «Сільпо-Фуд», а також враховуючи наявність форс-мажорних обставин, пов`язаних із запровадженням на всій території України воєнного стану, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у заявленому розмірі. Суд вказав, що розмір визначеної позивачем моральної шкоди в сумі 250 000,00 грн. є значно завищеним, перевищує суму несвоєчасно виплаченої допомоги майже у десять разів. Також позивачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між спричиненими позивачу душевними стражданнями та несвоєчасністю виплати страхової виплати застрахованій особі. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, врахувавши порушення відповідачем порядку та строків нарахування та виплати застрахованій особі матеріального забезпечення, взявши до уваги форс-мажорні обставини, вважав, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача та є співмірним сумі несвоєчасно сплаченої допомоги становить 5 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Отже, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню судом підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, варто зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні вказував на те, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria», заява № 68490/01).

Також ЄСПЛ у рішенні від 29 березня 2001 року у справі «Thoma v. Luxembourg» (заява № 38432/97) використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 29 березня 2001 року у справі «Thoma v. Luxembourg» (заява № 38432/97), від 20 липня 2000 року у справі «Caloc v. France» (заява № 33951/96) та від 04 липня 2000 року «Niedbala v. Poland» (заява № 27915/95) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Отже, встановивши, що відповідачем дійсно порушено порядок та строки виплати працівникові призначеної допомоги по тимчасовій непрацездатності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин даної справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодуванням моральної саме у розмірі 5 000,00 грн.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував душевні страждання позивача, є безпідставними оскільки зміст оскаржуваного судового рішення свідчить про те, що суд першої інстанції врахував вказані обставини у процесі визначення розміру відшкодування моральної шкоди, якої зазнала позивач.

Доводи скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував розмір відшкодування позивачу моральної шкоди є безпідставними, оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди обґрунтовано та визначено судом першої інстанції відповідно до характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи. При визначенні розміру відшкодування враховано вимоги розумності, виваженості та справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст..ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 року.

Головуючий: Судді: