Справа № 761/8710/23
Провадження № 2-к/761/8/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання РГН на ПХВ «Казарнаулыэкспорт (Казспецэкспорт)» КГОЗ МИИР РК про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання Республіканського державного підприємства на праві господарського відання «Казарнаулиекспорт (Казспецекспорт)» Міністерства індустрії та інфраструктурного розвитку Республіки Казахстан (надалі - «Заявник») про визнання та примусове виконання рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Нур-Султан від 22 липня 2021 року №7119-21-00-2/4847.

07 квітня 2023 року судом, на виконання вимог ч. 1 ст. 467 ЦПК України, повідомлено боржника - Державне акціонерну холдингову компанія «Артем» про надходження вказаного клопотання та запропоновано подати можливі заперечення проти клопотання.

10 травня 2023 року на адресу суду надійшли заперечення від Акціонерного товариства «Компанія авіаційного та ракетно-технічного машинобудування», зі змісту яких просили відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року справу призначено до розгляду.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник боржника в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 467 ЦПК України, неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду, а тому суд вважає за можливе продовжити судове засідання за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи слідує, що заявник - Республіканське державне підприємство на праві господарського відання «Казарнаулиекспорт (Казспецекспорт)» Міністерства індустрії та інфраструктурного розвитку Республіки Казахстан, засновником якого є Уряд Республіки Казахстан, предметом діяльності якого є реалізація (в т.ч. експорт), ліквідація шляхом знищення, утилізація, захоронення і переробка невикористаного майна, передача в оренду оборонних об`єктів, закупівля (в т.ч. імпорт) товарів (продукції) військового призначення, товарів (продукції) подвійного призначення (використання), робіт військового призначення і послуг військового призначення для потреб Збройних Сил Республіки Казахстан, експорт товарів (продукції) військового призначення (використання), товарів (продукції) подвійного призначення (використання).

Боржник - Акціонерне товариство «Компанія авіаційного та ракетно-технічного мащинобудування» (попереднє найменування - Державна акціонерна холдингова компанія «АРТЕМ»), є підприємством оборонно-промислового комплексу країни та лідером в області виробництва товарів військового та подвійного призначення: авіаційних керованих ракет, боєприпасів, а також приладів і обладнання для авіаційних апаратів, авіаційних електродвигунів, електромагнітних контакторів та ін.

Боржник з 1996 року є акціонерним товариством 100% акцій якого належить державі, а управління корпоративними правами товариства покладено на Державний концерн «Укроборонпром» (Постанова Кабінету Міністрів України від 04.07.2012 №716 «Деякі питання управління Державним концерном «Укроборонпром» корпоративними правами держави»).

На підставі наказу ДК «Укроборонпром» від 26.09.2022 №385 «Про зміну найменування Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» та внесення Змін до її Статуту» найменування Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» змінено на Акціонерне товариство «Компанія авіаційного та ракетно-технічного машинобудування».

Державну реєстрацію змін до Статуту Відповідача та інших відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено 16.11.2022 року.

31 травня 2018 року між ДАХК «Артем» (Продавець) і РГП «Казспецекспорт» (Покупець) укладений Контракт №2018-05-31, згідно з яким. Продавець виготовить і поставить вироби Р-27ЕР1 в кількості і по ціні визначеними в специфікації, а Покупець прийме та оплатить за вироби.

Відповідно до умов Контракту, Боржник зобов`язався та здійснив поставку товари військового призначення: 6 (шість) виробів Р-27ЕР1.

В 2021 році Заявник звернувся в Спеціалізований міжрайонний економічний суд м. Нур-Султан, Республіка Казахстан з позовною заявою до Боржника про стягнення витрат (збитків) у розмірі 10 613 541,12 тенге, неустойки в розмірі 70 617 314,16 тенге та 2 436 925,66 тенге державне мито.

22 липня 2021 року Спеціалізований міжрайонний суд міста Нур-Султан прийняв рішення (надалі - «Рішення») про стягнення витрат (збитків) у розмірі 10 613 542 тенге, неустойки в розмірі 35 308 726 тенге та 1 377 669 тенге державного мита.

Щодо вимог клопотання, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Крім того, ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено з підстав визначених ч. 2 ст. 468 ЦПК України.

До 05 лютого 2023 року визнання та виконання рішення передбачалось Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, згода на обов`язковість якої надана Постановою №2889 від 19 грудня 1992 року Верховної Ради України.

Відповідно до Закону України «Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» від 12.01.2023 року №2855-ІХ керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України» Верховна Рада України постановила вийти з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889- XII.

Закон України від 12.01.2023 №2855-ІХ набрав чинності 05 лютого 2023 року.

Станом на момент розгляду справи, порядок надання правової допомоги у цивільних справах між Україною та Республікою Казахстан регламентує Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р., яку ратифіковано із застереженнями Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994 р. (далі- «Конвенція»).

Згідно з ч. 3 ст. 1 Конвенції її положення застосовуються також до юридичних осіб, створених відповідно до законодавства Договірних Сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції договірні сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної договірної сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.

Статтею 53 Конвенції визначено порядок звернення з клопотанням про дозвіл примусового виконання рішення до компетентного суду договірної сторони.

Законом України від 01 грудня 2022 року № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон № 2783-ІХ) зупинено у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (далі - Протокол до Конвенції).

Одночасно вказаним законом постановлено вийти з Конвенції та Протоколу до Конвенції.

Закон № 2783-ІХ набрав чинності 29 грудня 2022 року.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно з вимогами ст. 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання. До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 53 Конвенції до клопотання про дозвіл примусового виконання рішення додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

З поданих до суду документів про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення вбачається, що клопотання не відповідає вимогам ст. 466 ЦПК України та ст. 53 Конвенції.

Так, разом з клопотанням заявником подано до суду: оригінал листа №04-03/04-6091 від 15.12.2022 р. за підписом Заступника генерального директора Д. Куставлетова; оригінал Рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Нур-Султан від 22 липня 2021 року №7119-21-00-2/4847 (вступна та резолютивна частина, без мотивувальної); оригінал виконавчого листа №7119-21-00-2/4847-1 від 13.09.2021 року; копія наказу №127-ЛС від 26.08.2020 р. «О приеме на работу ОСОБА_1.»; копія довіреності №174 від 26.08.2022 р. на ОСОБА_1 ; копія «Удостоверения личности» на ОСОБА_1 ; копія Статуту Заявника; оригінал «Справки» без номеру та дати видачі судді Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Нур-Султан Жаксибаєва А.Г.; копія листа від 20.05.2021 №7119-21-5/21/22492 Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Нур-Султан з додатком аркушу тексту на іноземній (ймовірно казахській) мові засвідченим суддею Жаксибаєвим А.Г.

Лист №04-03/04-6091 від 15.12.2022 р. підписаний Заступником генерального директора Д. Куставлетовим , проте в доданих до клопотання документах відсутній будь-який документ, який засвідчує право заступника генерального директора юридичної особи Заявника звертатись з подібним зверненням самостійно.

Відповідно до змісту наданого заявником Статуту «Органом Предприятия является его генеральный директор» (п. 20 Статуту). «Генеральный директор Предприятия действует на принципах единоличия и самостоятельно решает вопросы деятельности Предприятия в соответствии с его компетенцией, определяемой законодательством Республики Казахстан и настоящим Статутом, если иное не предусмотрено законодательством Республики Казахстан и настоящим Статутом» (п. 22 Статуту).

Тобто, зі змісту наданого заявником Статуту його умовами не передбачено представлення інтересів заявника окрім як особисто генеральним директором такої юридичної особи.

Разом з тим, в підпункті 4 пункту 23 Статуту заявника передбачено право генерального директора видавати довіреності. Клопотання та додані до нього документи не містять документального підтвердження (довіреність, посадова інструкція, положення тощо) про право заступника генерального директора Республіканського державного підприємства на праві господарського відання «Казарнаулиекспорт (Казспецекспорт)» Д. Куставлетова представляти інтереси такої юридичної особи в питаннях звернення до іноземного суду з клопотанням про визнання та примусове виконання ріщення суду.

Клопотання підписане уповноваженим представником заявника на підтвердження повноважень якого долучено копії Довіреності №174 від 26.08.2022, наказу №127-ЛС від 26.08.2020 р. «О приеме на работу ОСОБА_1.» та «Удостоверения личности» на ОСОБА_1 .

Водночас, копія трудового договору від 26.08.2020 з ОСОБА_1 , як одна з підстав, яка підтверджує факт наявності трудових відносин такого працівника з заявником та обсяг його повноважень, до Клопотання не долучалась та в матеріалах справи відсутня.

У той же час, зі змісту довіреності не вбачається право ОСОБА_1 представляти інтереси Заявника в іноземних судах (в т.ч. на території України) з питань визнання та звернення до примусового виконання Рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Нур-Султан від 22 липня 2021 року №7119-21-00-2/4847, що підлягає примусовому виконанню на території України.

Крім цього, копія такої довіреності не засвідчена уповноваженою посадовою особою юридичної особи (Республіканським державним підприємством на праві господарського відання «Казарнаулиекспорт (Казспецекспорт)») Заявника, що не дозволяє достеменно встановити дійсність видачі такої довіреності, обсяг повноважень та наявну правомочність уповноваженого представника ОСОБА_4 на представлення інтересів заявника.

Окремо суд зауважує, що до матеріалів справи було долучено Рішення Спеціалізованого міжрайонного економічного суду м. Нур-Султан від 22 липня 2021 року №7119-21-00-2/4847 (вступна та резолютивна частина).

В наданому заявником рішенні відсутня інформація про порядок виклику сторін на судові засідання, не зазначено підстав, які стали причиною звернення заявника до суду, кількість проведених засідань, повідомлення та виклики суду на такі засідання уповноважених представників сторін спору.

На виконання п. «г» ч. 2 ст. 53 Конвенції Заявником до Клопотання не надано документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Відтак, не можливо достовірно встановити інформацію про можливість та компетенцію розгляду спору між заявником та боржником саме Спеціалізованим міжрайонним економічним судом м. Нур-Султан. Республіка Казахстан.

Відповідно до частини другої ст. 54 Конвенції, суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання.

Як передбачено пунктами "б"), "г") ст. 55 Конвенції, у визнанні, передбачених статтею 52 рішень і видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадку, якщо відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду та відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі договірної підсудності.

Аналогічна за змістом підстава для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду зазначена в п. 2) ч. 2 ст. 468 ЦПК України, яким визначено, що у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про валюту і валютні операції», валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту.

Відповідно до ст. 7-1 Закону України «Про Національний банк України», за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни. Національний банк України має право обмежувати або тимчасово забороняти проведення валютних операцій на території України, зокрема операцій з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей.

Таким чином, одним з принципів валютного регулювання в Україні, що встановлено на законодавчому рівні і реалізація якого покладена на Національний банк України, є обмеження переказування валютних цінностей за межі України, в разі виникнення обставин, що загрожують стабільності фінансової системи країни.

Для стабільного функціонування економіки в умовах воєнного стану та створення належних умов для оперативного фінансування потреб держави для забезпечення національної безпеки і оборони, всебічної підтримки Збройних Сил України Національний банк України прийняв Постанову № 18 від 24 лютого 2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».

В постанові №18 Національний банк України, застосовуючи принцип валютного регулювання, з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи запровадив обмеження проведення валютних операцій на території України, зокрема, операцій з переказування за межі України валютних цінностей.

Так, згідно п. 14 Постанови НБУ № 18 уповноваженим установам забороняється здійснювати транскордонний переказ валютних цінностей з України, переказ коштів на кореспондентські рахунки банків нерезидентів у гривнях/ іноземній валюті, відкриті в банках - резидентах, уключаючи перекази, що здійснюються за дорученням клієнтів, крім визначених в цьому пункті випадків.

Водночас, серед випадків, на які не поширюється заборона на переказ валютних цінностей згідно п. 14 Постанови НБУ № 18 відсутні такі поточні валютні операції, як переказ валютних цінностей на підставі ухвал чи рішень іноземних судів (судових органів).

Клопотання та додатки до нього не містять доказів того, що на території України у заявника наявні рахунки у банківських установах.

Згідно з ч. 4 ст. 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Відтак, на підставі ч. 4 ст. 466 ЦПК України суд доходить висновку, що клопотання Республіканського державного підприємства на праві господарського відання «Казарнаулиекспорт (Казспецекспорт)» Міністерства індустрії та інфраструктурного розвитку Республіки Казахстан не підлягає задоволенню з підстав не дотримання вимог щодо оформлення клопотання та доданих документів у відповідності до Глави І Розділу IX ЦПК України та неподання всіх необхідних документів, визначених Конвенцією та Цивільним процесуальним кодексом України.

На підставі викладеного та керуючись положеннями Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р., яку ратифіковано із застереженнями Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994 р., ст. ст. 462- 467 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання РГН на ПХВ «Казарнаулыэкспорт (Казспецэкспорт)» КГОЗ МИИР РК про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду - залишити без розгляду та повернути особі, яка його подала.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: