Номер провадження: 22-ц/813/1283/23
Справа № 496/4130/19
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання вчинити дії, на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Галич О.П. 11 лютого 2021 року у м. Біляївка Одеської області,

встановила:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання вчинити дії (а.с. 1-8).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що він у період з 15.07.2002 року по теперішній час проходить військову службу у Збройних силах України, зокрема: з 15.07.2002 року по 23.06.2007 року був курсантом Харківського військового університету; з 23.06.2007 року по 31.01.2011 року проходив службу у в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 на посаді начальника обслуги (приймальних пристроїв та апаратури тренажу) відділення бойового управління радіотехнічної батареї зенітного ракетного дивізіону С-200; з 31.01.2011 року по 17.08.2015 року проходив службу у в/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ; з 31.01.2011 року на посаді начальника відділення бойового управління батареї управління та радіолокаційної розвідки зенітного ракетного дивізіону С-200; з 26.09.2011 року на посаді начальника служби метрології і стандартизації штабу; з 12.09.2013 року по 17.08.2015 року на посаді старшого помічника начальника оперативного відділення; з 17.08.2015 року по 31.03.2017 року був слухачем інституту авіації та протиповітряної оборони НУОУ ім. І. Черняховського; з 31.03.2017 року по 21.03.2018 року проходив службу у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_3 на посаді начальника оперативного відділення-заступника начальника штабу; з 21.03.2018 року по теперішній час проходить службу у в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_2 на посаді заступника начальника оперативного відділення. Проходження військової служби у Збройних силах України, підтверджується Витягом з послужного списку, виданим начальником відділу персоналу-заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_4 підполковником ОСОБА_2 . 09.10.2007 року ОСОБА_1 , на підставі поданого рапорту та необхідних документів, було зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується Протоколом №52 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 09.10.2007 року Відповідно до ч. 4 п. 24 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року (чинного станом на 09.10.2007 року) датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. Отже, вперше позивача було зараховано на квартирний облік з дати 09.10.2007 року протоколу засідання житлової комісії. 29.04.2011 року позивача, було знято з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_2 , у зв`язку з переводом на нове місце служби, що підтверджується Протоколом №78 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 29.04.2011 року. Позивача 19.07.2013 року було зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_3 на загальну чергу з 09.10.2007 року, що підтверджується Протоколом №4 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 від 19.07.2013 року. Отже, рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_3 (протоколом від 19.07.2013 року) позивача було зараховано на квартирний облік за новим місцем служби із збереженням попереднього часу перебування на обліку, тобто з 09.10.2007 року. Далі позивача 19.05.2017 року було знято з обліку для поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_3 , у зв`язку з переміщенням до нового місця служби на іншу військову частину, що підтверджується Протоколом №41 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 від 19.05.2017 року. Згідно Протоколу №10 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2017 року позивача було зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 на загальну чергу з 19.07.2013 року. Тобто, житлова комісія військової частини НОМЕР_1 зарахувала позивача на квартирний облік частково без збереження попереднього часу перебування на обліку. Позивач вважає, що рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №10 від 26.09.2017 року в частині зарахування його на квартирний облік з 19.07.2013 року повинно бути визнано недійсним та підлягає скасуванню. Оскаржуване рішення обґрунтовується житловою комісією в/ч НОМЕР_1 наступним: протоколом №78 від 29.04.2011 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) про зняття старшого лейтенанта ОСОБА_1 з квартирного обліку при в/ч НОМЕР_2 , протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) №4 від 19.07.2013 року про зарахування капітана ОСОБА_1 на квартирний облік при в/ч НОМЕР_3 , період (розрив) між зняттям з квартирного обліку та поставкою на квартирний облік складає 2 роки 2 місяці 20 днів. Відповідно до п. ІІ пп.2.15 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року (зі змінами), якій на той час вже діяв, період не може перевищувати шести місяців. Тому, дата його зарахування, на той час, на квартирний облік військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) повинна бути визначена з дати засідання житлової комісії частини, тобто з 19.07.2013 року. Таким чином, житлова комісія військової частини НОМЕР_1 при прийнятті оскаржуваного рішення ставить під сумнів легітимність рішення іншої житлової комісії, зокрема житлової комісії військової частини НОМЕР_3 , яке оформлено протоколом №4 від 19.07.2013 року, та самостійно не на підставі, не в межах і спосіб передбачений законодавством України змінює дату зарахування позивача на квартирний облік. Вищезазначені дії житлової комісії військової частини НОМЕР_1 призвели до порушення житлових прав позивача. Тому, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 10 від 26.09.2017 року в частині зарахування на квартирний облік в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 складом сім`ї 1 (одна) особа саме з 19.07.2013 року. Зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов для отримання житлового приміщення з датою зарахування в загальну чергу з 09.10. 2007 року (т.1 а.с. 168-175).

В апеляційній представник Військової частини НОМЕР_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.1 а.с. 182-183).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що прямого дозволу від КЕВ м. Одеса на момент звільнення ОСОБА_1 до апелянта не надходило, а тому житлова комісія військової частини приймала рішення, виходячи із наявних документів у житловій справі позивача.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з послужного списку позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на військову службу Шевченківським РВК м. Запоріжжя 15.07.2002 року. Час проходження служби у Збройних силах: згідно наказу Начальника ХВУ № 631 від 15.07.2002 року був на посаді курсанта з 15.07.2002 року по 23.06.2007 року; згідно наказу МО України № 590 від 23.06.2007 року був на посаді начальника обслуги (приймальних пристроїв та апаратури тренажу) відділення бойового управління радіотехнічної батареї зенітного ракетного дивізіону С-200 з 23.06.2007 року по 14.12.2007 року; згідно наказу Ком. ПК «Захід» ПС ЗСУ № 63 від 14.12.2007 року був на посаді начальника обслуги (приймальних пристроїв та апаратури тренажу) відділення бойового управління радіотехнічної батареї зенітного ракетного дивізіону С-200 з 14.12.2007 року по 31.01.2011 року; згідно наказу Ком. ПС ЗСУ № 46 від 31.01.2011 року займав посаду начальника відділення бойового управління батареї управління та радіолокаційної розвідки зенітного ракетного дивізіону С-200 з 31.01.2011 року по 26.09.2011 року; згідно наказу Ком. ПС ЗСУ № 664 від 26.09.2011 року займав посаду начальника служби метрології і стандартизації штабу з 26.09.2011 року по 12.09.2013 року; згідно наказу Ком. ПС ЗСУ № 441 від 12.09.2013 року займав посаду старшого помічника начальника оперативного відділення з 12.09.2013 року по 17.08.2015 року; згідно наказу МО України № 597 від 17.08.2015 року займав посаду слухача інституту авіації та протиповітряної оборони НУОУ ім. І. Черняховського з 17.08.2015 року по 31.03.2017 року; згідно наказу МО України № 220 від 31.03.2017 року займав посаду начальника оперативного відділення заступник начальника штабу з 31.03.2017 року по 21.03.2018 року; згідно наказу Ком. ПС ЗСУ № 121 від 21.03.2018 року займав посаду заступника начальника оперативного відділу з 21.03.2018 року по теперішній час (т.1 а.с. 10, 11).

Згідно витягу з протоколу № 52 від 09.10.2007 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік при в/ч НОМЕР_2 (.1 а.с. 12).

В подальшому, 29.04.2011 року, позивача було знято з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_2 у зв`язку із переводом на нове місце служби.

19.07.2013 року ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_3 на загальну чергу з 09.10.2007 року, таким чином, рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_3 (протоколом від 19.07.2013 року) позивача було зараховано на квартирний облік за новим місцем служби із збереженням попереднього часу перебування на обліку, тобто з 09.10.2007 року.

В наступному було встановлено, що у зв`язку з не виконанням покладених обов`язків, головою і секретарем житлової комісії частини НОМЕР_3 були втрачені документи житлової комісії військової частини НОМЕР_3 . По даному факту було проведено службове розслідування. З метою недопущення порушення прав військовослужбовців на отримання житлового приміщення повторно було проведені засідання житлової комісії по зарахуванню військовослужбовців на квартирний облік.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Позивач у цій справі звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання вчинити дії щодо забезпечення житлом.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац третій пункту 1 цієї статті).

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами) (пункт 2 розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380).

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини)(пункт 1 розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями).

Згідно пункту 7 розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями у силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є військова служба.

Згідно пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Соціальна гарантія, якої, як вважав ОСОБА_1 , його протиправно позбавили, передбачена для осіб, які проходять військову, тобто публічну службу. Інакше кажучи, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про те, що даний спір військовослужбовця щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців).

Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачем військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) та у постановах Верховного Суду від 14.07.2022 року у справі № 359/10656/18 (провадження № 61-11574св20), від 14.09.2022 року у справа № 331/3641/21 (провадження № 61-5521св21), від 09.11.2022 року у справі № 336/4583/21 (провадження № 61-7337св22), від 18.01.2023 року у справі № 389/3690/21 (провадження № 61-9563св22), від 21.12.2022 року у справі № 389/3653/21(провадження № 61-9552св22), від 08.02.2023 року у справі № 389/3662/21 (провадження № 61-9553св22).

Таким чином, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, колегія суддів доходить висновку про те, що цей спір щодо реалізації позивачем, як військовослужбовцем, права на соціальну гарантію, яке, на його думку, порушено відповідачами, має розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11.02.2021 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, оскільки спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції Одеського окружного адміністративного суду.

Крім того, колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 про наявність у нього права, протягом десяти днів з дня отримання ним відповідного судового рішення, звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 255, 374, 377, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 11 лютого 2021 року скасувати.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання вчинити дії, - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 25 травня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе