Справа № 214/2733/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 травня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою довиконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, в якій просить: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своєю бабусею, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначив наступне. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Померла ОСОБА_3 залишила заповіт від 15.12.1998 року, посвідчений Лігутою Л.В., завідуючою Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою, за реєстровим №2-3788. Відповідно до цього заповіту ОСОБА_3 належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , залишила ОСОБА_1 .

Із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк позивач не звернувся, так як на час відкриття спадщини постійно проживав разом зі спадкодавицею однією сім`єю за місцем реєстрації ОСОБА_3 , зважаючи на поважний вік останньої та у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 тяжко хворіла та потребувала постійного догляду, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть.

Позивач разом з бабусею вів спільне господарство, доглядав за нею, а після її смерті займався її похованням, а тому вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки від спадщини не відмовлявся та фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. Будучи єдиним спадкоємцем за заповітом від 15.12.1998 року, в березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Черник О.П. з питання отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову, так як не був зареєстрований разом зі спадкодавицею за однією адресою на час відкриття спадщини і не подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини в передбачений законом шестимісячний термін. Вказаним нотаріусом йому було рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавицею за однією адресою на момент її смерті, що і змусило його звернутись до суду із даною позовною заявою.

Так, відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управляння юстиції у Дніпропетровській області, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , актовий запис про смерть №1715.

Родинні відносини між позивачем та померлою підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , свідоцтвом про укладання шлюбу померлою і переходом на прізвище « ОСОБА_5 », свідоцтвом про народження матері позивача ОСОБА_6 , свідоцтвом про шлюб ОСОБА_6 і переходом на прізвище « ОСОБА_7 » та свідоцтвом про народження позивача ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло померла ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, відповідно до акту проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою АДРЕСА_1 від 24.03.2023 року, підписаного сусідами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , останні підтвердили той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3 на дату її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

З повідомлення про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.03.2023 року приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Черник О.П. вбачається, що позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском ним шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця, а також відсутній факт прийняття спадщини у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують, що спадкоємець проживав постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, метою звернення позивача до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів».

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України №6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до п.4.4. глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій «Факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили».

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього позивачу необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у позивача відсутні, то він змушений звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.

Таким чином, оскільки позивач, як спадкоємець за заповітом постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявив про свою відмову від спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину.

Позивач та його представник, кожен окремо, у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутністю та прийняти рішення на розсуд суду, що судом розцінено як визнання позову.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні надала пояснення, з яких вбачається, що позивача знає з часу його народження. Його померлу бабусю ОСОБА_3 знає десь з 1980 року, яка з цього часу стала мешкати разом з матір`ю позивача, ще до його народження. Позивач увесь час жив з бабусею і до її смерті. Про зазначені обставини вона, свідок, підписувала акт.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні надала пояснення, з яких вбачається, що знає позивача з часу його народження. Також знала його бабусю ОСОБА_11 десь з 1990 року. В Квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , мешкали бабуся позивача, мама позивача та позивач, коли народився. Бабуся померла під час проживання в цій квартирі. Позивач за нею доглядав та на час смерті проживав з нею в квартирі. Потім займався похованням бабусі. Є сусідкою позивача. Про зазначені обставини вона, свідок, підписувала акт.

Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України.

Керуючись положеннями ст. 206 ЦПК України, а саме визнання представником відповідача позову, у судовому засіданні встановлено, що маються законні підстави для задоволення позову, тому що визнання позову представником відповідача не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. ст. 15,16, 1220, 1222, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своєю бабусею, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Прасолов