Справа № 523/9336/21
Провадження №2/523/2302/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Мішаглі Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенство по збору боргів», про захист прав споживача, визнання, спростування та вилучення недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ТОВ «Українське бюро кредитних історій», АТ «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенство по збору боргів», з позовною заявою про захист прав споживачів, в якій просила зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) інформацію за кредитним договором № GP 14073 від 31 січня 2007 року, надану Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», визнати недостовірною інформацію, надану Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» для формування кредитної історії ОСОБА_1 , по кредитному договору № GP 14073 від 31 січня 2007 року, стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь позивача 20 500,00 грн. моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що з офіційного сайту ТОВ «Українського бюро кредитних історій» позивачу стало відомо про наявність у неї заборгованості перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № GP 14073 від 31 січня 2007 року. Звернувшись до банку АТ «ПУМБ» позивач отримала відповідь, що кредитний договір № GP 14073 передано у власність компанії ТОВ «Агентство по збору боргів», при цьому позивач вказує, що у відповіді банку не збігається дата відкриття кредитного договору з датою відкриття кредитного договору вказаною на сайті ТОВ «Українське бюро кредитних історій», відсутня дата передання неіснуючого договору в ТОВ «Агентство по збору боргів», підстави на яких передано вказаний договір, та не додано жодного документу. З кредитних історій, отриманих на запит позивача, з ПрАТ «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історії» та ПрАТ «Міжнародне бюро кредитних історій», вбачається наступне: кредитний договір № GP 14073 від 31 січня 2007 року, кредитор ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», дата початку дії договору 31 січня 2007 року, планова дата закінчення договору 30 січня 2010 року, дата фактичного завершення 31 жовтня 2008 року, поточна прострочка 0 грн.

Посилаючись на те, що кредитний договір № GP 14073 від 31 січня 2007 року немає ніякого відношення до банку ПУМБ, а тому інформація про наявність будь-коли кредитних відносин між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» являється недостовірною, в свою чергу АТ «ПУМБ» неправомірно її поширив, просила задовольнити позовні вимоги.

Крім того, позивач просила стягнути моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, завданих відмовою АТ «ПУМБ» добровільно спростувати поширену ним недостовірну інформацію. Розмір моральної шкоди позивач визначила у розмірі 20 500,00 грн.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву представника ТОВ «Українське бюро кредитних історій», в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Відзив мотивований тим, що між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» укладено 31 січня 2007 року кредитний договір № GP 14073. Інформація, яка міститься в кредитній історії є правдивою та такою, що відповідає дійсності, а саме: кредит видано на споживчі цілі, станом на 27 січня 2015 року кредит має статус «продано», а сума боргу становила 0,00 грн. Інформацію оновлено 27 січня 2015 року. Представник відповідача зазначив, що інформацію, яка містить в кредитних бюро позивачем не спростовується, на сьогоднішній день відсутні докази, які б вказували, що інформація є такою, що не відповідає дійсності, таким чином інформація, яка міститься на офіційному сайті ТОВ «Українське бюро кредитних історій» є такою, що відповідає дійсності та передано урахуванням чинного законодавства. Також, вказує, що оскільки на цей час не було встановлено та визнано факт відсутності кредитного договору, договір не було визнано недійсним у судовому порядку, не був встановлений факт відсутності письмової згоди позивача на використання та розповсюдження інформації щодо неї, у відповідача ТОВ «Українське бюро кредитних історій» немає правових підстав для спростовання та вилучення такої інформації (а.с.27-29).

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву представника відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк», в якому представник просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Відзив мотивований тим, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № GP 14073 від 30.01.2007 року на суму 25 000,00 грн., строком до 30.01.2010 року. ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» згідно з договором від 2008 року відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Агентство по збору боргів» у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», яке 07.12.2018 року перетворено в АТ «Перший Український Міжнародний Банк». АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». У зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 була відступлена 30.10.2008 року, строк для зберігання кредитної справи минув, документи були знищені ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» ще до об`єднання з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Відповідно, кредитна справа ОСОБА_1 при передачі справ від одного банку до іншого внаслідок правонаступництва не передавалася.

В електронному вигляді архівних операцій збереглися лише виписка з кредитного рахунку ОСОБА_1 та меморіальний ордер про видачу кредиту. У зв`язку із злиттям балансів банків назва ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в електронних документах була автоматична змінена на ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Інформація про заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором була надана до бюро кредитних історій Публічним акціонерним товариство «Банк Ренесанс Капітал» у зв`язку з невиконання нею кредитних зобов`язань.

Так, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не може пояснити, яким чином 27.01.2015 року, до приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» до ПАТ «ПУМБ», яке відбулося 19.07.2016 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро кредитних історій» була внесена інформація по кредитному договору ОСОБА_1 № GP 14073 з донором - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк».

Крім того, представник відповідача вказав, що позивачем в позовній заяві не зазначено в чому полягали душевні страждання, як вони вплинули на стан здоров`я, повсякденне життя та ділову репутацію, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди (а.с. 41-43).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

В судове засідання представники відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. При цьому, в матеріалах справи наявне клопотання представника Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану, в зв`язку з територіальною віддаленістю відповідача та обмеженням відряджень працівників банку до інших областей, з метою збереження життя та здоров`я.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенство по збору боргів» не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно інформації з кредитних історій, яку веде ТОВ «Українське бюро кредитних історій» між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» укладено кредитний договір № GP 14073, дата видачі кредиту 31 січня 2007 року, сума кредиту 25 000,00 грн., строк кредиту до 30 січня 2010 року, кредит проданий, дата поновлення 27 січня 2015 року (а.с.6).

Водночас, кредитний договір № GP 14073 від 31 січня 2007 року було укладено між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», вказане підтверджується інформацією наданою ПрАТ «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історії» та ПрАТ «Міжнародне бюро кредитних історій», кредит закрито (а.с.9, 10-12).

Згідно відповіді АТ «Перший Український Міжнародний Банк» вбачається, що право вимоги заборгованості за кредитним договором № GP 14073 від 30 січня 2007 року в повному обсязі відступлено (передано) у власність компанії ТОВ «Агентство по збору боргів» (а.с.13).

З огляду на приписи частини першої статті 4 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси.

Відповідно до статі 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитнихісторій» Бюро вилучає з кредитної історії інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними.

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначається Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (далі - Закон).

Відповідно до статті 3 Закону ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію. Користувач Бюро - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію.

Згідно з частини першої статті 5 Закону джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

Згідно з положеннями частини першої статті 9 Закону інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону Бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього.

Також згідно пункту 1 частини першої статті 10 Закону Бюро вилучає з кредитної історії інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними.

За правилами статті 13 Закону суб`єкт кредитної історії має право звернутися до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал. Бюро вносить зміни до інформації, що міститься у кредитній історії суб`єкта кредитної історії у разі зміни Користувачем інформації, що заперечувалася суб`єктом кредитної історії, та вилучає з кредитної історії суб`єкта кредитної історії інформацію, що заперечується суб`єктом кредитної історії, якщо Користувач, який надав цю інформацію, у п`ятнадцятиденний термін з моменту звернення до нього Бюро не надав відповіді.

Згідно статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Наряду з тим, суд констатує, що згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача) принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В свою чергу принцип диспозитивності полягає у праві сторони на власний розсуд розпоряджатися своїми процесуальними правами, активно впливати на процес з метою захисту своїх прав та інтересів, і є одним із основних принципів судочинства та є свідченням того, що саме сторона є рушійною та визначальною силою процесу.

Судом встановлено, що позивач заперечує факт укладення 31 січня 2007 року з АТ «ПУМБ» кредитного договору № GP 14073 та наявність боргових зобов`язань за вказаним кредитним договором перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк», в свою чергу представник відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не заперечує вказаного, повідомляє, що кредитна справа ОСОБА_1 до банку не передавалася, остання була відступлена 30 жовтня 2008 року Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» Публічному акціонерному товариству «Агентство по збору боргів», тобто до приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Доводи представника відповідача ТОВ «Українське бюро кредитних історій» про те, що інформацію, яка містить в кредитних бюро позивачем не спростовано, відсутні докази, які б вказували, що інформація є такою, що не відповідає дійсності, таким чином інформація, яка міститься на офіційному сайті ТОВ «Українське бюро кредитних історій» є такою, що відповідає дійсності, суд відхиляє, так як доведення обставин достовірності інформації розміщеної на сайті відповідача ТОВ «Українське бюро кредитних історій», є обов`язком саме відповідача. Жодних доказів на спростовування обставин викладених у позовній заяві представником відповідача ТОВ «Українське бюро кредитних історій» не надано. При цьому, не повідомлено суд про наявність складнощів в отриманні таких доказів, клопотань про витребування останніх до суду не подано.

Враховуючи, що зі сторони позивача використані всі можливості з свого боку для доведення предмета позову, в той час як відповідачем ТОВ «Українське бюро кредитних історій», АТ «Перший Український Міжнародний Банк», доказів на спростування доводів позивача суду не надано, а матеріали справи не місять беззаперечних доказів, що кредитором по кредитному договору № GP 14073 від 31 січня 2007 року є АТ «ПУМБ», що заборгованість за кредитним договором не погашена, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин справи, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання інформації недостовірною та її вилучення- підлягають задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що відповідач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заперечує надання до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації, що міститься в кредитній історії щодо кредитного договору № GP 14073 від 31 січня 2007 року, а з матеріалів справи неможливо встановити ким саме передано вказану інформацію до ТОВ «Українське бюро кредитних історій», та взагалі чи була наявна згода позивача на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо неї.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з АТ «Перший Український Міжнародний Банк», суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що надання до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформації за кредитним договором № GP 14073 від 31 січня 2007 року, на підставі якої було сформовано кредитну історію ОСОБА_1 , було здійснено саме відповідачем АТ «Перший Український Міжнародний Банк», а відтак позивачем не доведено протиправність дій відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк», які повинні бути у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною їй моральною шкодою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» моральної шкоди.

Питання розподілу судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 , у відповідності до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», була звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в частині задоволення вимог до відповідача ТОВ «Українське бюро кредитних історій» позов задоволено повністю, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «Українське бюро кредитних історій» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенство по збору боргів», про захист прав споживача, визнання, спростування та вилучення недостовірної інформації задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію внесену в кредитну історію ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), що відображена як інформація за кредитним договором № GP 14073 від 31 січня 2007 року.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. № 1-Д, ) вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) інформацію за кредитним договором № GP 14073 від 31 січня 2007 року.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. № 1-Д, ) на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26.04.2023 року.

Суддя: