Справа № 314/1722/23
Провадження № 2/314/579/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2023 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мануйлової Н.Ю.,

секретар судового засідання Рясна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №314/1722/23 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та стягнення неустойки (пені) по заборгованості зі сплати аліментів,

за участю представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

25.04.2023 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій вона просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість зі сплати аліментів за період з 30.05.2018 по 01.03.2023 у розмірі 54798,51 грн., а також неустойок (пеню) по заборгованості зі сплати аліментів за період з 30.05.2018 по 01.03.2023 у розмірі 54798,51 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 2012 по 2018 рік сторони перебували фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 . Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинилися у 2018 році.

03.12.2018 заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини від усіх видів його заробітку, починаючи з 30.05.2018 до повноліття дитини. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчий провадженням № 59561309 сума аліментів, яка підлягає стягненню з 30.05.2018 по 01.03.2023 становила 230120,48 грн. Боржник за виконавчим провадженням/або стягнуто державним виконавцем за цей період 175321,97 грн.

З урахуванням зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утриманні дитини ОСОБА_5 заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 59561309 станом на 01.03.2023 у розмірі 54798,51 грн.

Крім того, позивач у позовній заяві зазначила, що нею зроблено розрахунок неустойки (пені) по заборгованості з сплати аліментів станом на 01.03.2023, відповідно до якого розмір неустойки (пені) по заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_5 становить 916 700,26 грн. Однак, враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України сума пені не може бути більшою, ніж 100% заборгованості по аліментам на дитини, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 54798,51 грн.

Ухвалою суду від 26.04.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13.06.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він не згодний із позовом у повному обсязі. На час складення позовної заяви та направлення її до суду 25.04.2023 заборгованість по аліментам була відсутня та була сплачена у повному обсязі, сплачені кошти позивачем було отримано 20.04.2023. Стосовно позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) по заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 54798,51 грн зазначив, що на момент складання позову та розрахунку до нього розмір заборгованості складав 0,00 грн. Якщо виходити з розрахунку державного виконавця, який складається у формуванні станом на 01 число поточного місяця, то заборгованість станом на 01.04.2023 склала 32753,79 грн, що є підставою для відмови у позові в частині стягнення пені у визначеному позивачем розмірі відповідно до наявної заборгованості.

Представник відповідача зауважив, що причиною виникнення заборгованості зі сплати аліментів є, по-перше, повна відсутність умисних дій або бездіяльності відповідача по справі, адже постійно з часу відкриття виконавчого провадження 16.07.2019 працював на підприємстві у ТОВ «Автоскладальне підприємство «Кобальт» з 19.03.2020 по сьогоднішній час, з якого був мобілізований до лав ЗСУ. Відповідач отримував постійний дохід, який мав стягуватися виконавчою службою за відкритим виконавчим провадження по справі. Заборгованість і сплати аліментів за період з 30.05.2018 (дата подання позову про стягнення аліментів, який задоволено заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.12.2018) по 16.07.2019 (час відкриття виконавчого провадження) виникла не з вини відповідача, адже йому не було відомо про стягнення аліментів з нього та наявністю заочного рішення, яке ним не отримувалось. За відкритим виконавчим провадженням за наявності офіційного працевлаштування та отримання заробітної плати державним виконавцем мало бути проведено належне стягнення коштів у розмірі чстини за рішенням суду та частини у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за період ухвалення рішення та наміру стягувача відкрити виконавче провадження, шляхом безпосереднього подання до виконавчої служби.

01.06.2022 відповідач був призваний Заводським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки м. Запоріжжя на військову службу під час мобілізації відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, та направлений до військової частини НОМЕР_1 , з того часу до сьогодні він проходить військову службу в Збройних Силах України, де отримує постійне грошове забезпечення щомісяця. З того часу державний виконавець має здійснювати стягнення коштів за відкритим виконавчим провадження у розмірі1/4 чстини за рішенням суду та чстини у рахунок погашення заборгованості. Перебування відповідача у безпосередній зоні бойових дій Бахмут Донецької області, та постійне виконання бойових завдань унеможливлює контролю стягнення розміру аліментів та погашення заборгованості,яке безпосередньо покладається на державного виконавця. У діях відповідача відсутня вина у виникнення заборгованості зі сплати аліментів, наявне неналежне виконання державним виконавцем своїх обов`язків. Оскільки відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментам, підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів немає, тому представник позивача зазначив, що позов не підлягає задоволенню.

21.06.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій вона зазначила, що позивач не визнає заперечення відповідача та відхиляє їх повністю з огляду на таке.

Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості зі сплати аліментів за період з 30.05.2018 по 01.03.2023 ґрунтуються на розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 59561309, складеного старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рябинським А. В. станом на 01.03.2023 з урахуванням заборгованості за лютий 2023 рік.

На день складання розрахунку за відповідачем рахувалася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 54798,51 грн.

Відповідач розрахунок державного виконавця не оскаржував, контр розрахунок заборгованості не надав.

Аргументи відповідача щодо сплати заборгованості у квітні 2023 року безпідставні, оскільки жодної оплати протягом квітня 2023 року на рахунок стягувача ні від відповідача, ні від органу ДВС не надходило, а заборгованість погашена лише 01.05.2023. Наданий представником відповідача новий розрахунок заборгованості станом на 01.06.2023 лише підтверджує факт того, що станом на 01.06.2023 (тобто вже після пред`явлення позовної заяви та відкриття провадження у справі борг щі сплати аліментів відповідача повністю стягнута із заробітної плати.

Таким чином, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні 04.10.2023 представник позивача адвокат Солтіс І. В. заявила клопотання про залишення позовної вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 54798,51 грн. без розгляду через те, що позивачка вже отримала всю суму заборгованості, яка існувала на момент подання позовної заяви, на задоволенні позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) по заборгованості зі сплати аліментів наполягала.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вини відповідача в утворенні заборгованості зі сплати аліментів немає, він не був обізнаний належним чином про ухвалення заочного рішення про стягнення з нього аліментів, державний виконавець під час примусового виконання рішення суду неналежним чином виконував свої обов`язки, оскільки у відповідача завжди були офіційні доходи, з яких з невідомих причин не стягувалися кошти на погашення заборгованості. Оскільки вини у діях відповідача щодо утворення заборгованості зі сплати аліментів немає, то підстав для стягнення з нього пені також немає.

Ухвалою суду від 04.10.2023 позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів залишено без розгляду.

Суд, вислухавши представника позивача і представника відповідача, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області від 08.10.2014, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 і ОСОБА_6 16.03.2022 зареєстрували шлюб, прізвище позивачки змінено на « ОСОБА_8 ».

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.12.2018 у справі № 314/2350/18 стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_5 аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.05.2018 до повноліття дитини.

Постановою головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гайдаш О. О. 16.07.2019 відкрито виконавче провадження № 59561309 на підставі виконавчого листа № 314/2350/18, виданого 03.12.2018 про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі від усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму.

Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 07.07.2022 звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадження № 59561309 на заробітну платню.

Згідно з Інформацією про виконавче провадження 10.11.2020 було передано виконавче провадження до ТОВ «Автоскладальне підприємство «Кобальт», 07.07.2022 в/ч НОМЕР_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого старшим державним виконавцем Рябінським А. В. станом на квітень 2023 року сукупний розмір заборгованості з моменту виконавчого провадження складав 23753,79 грн, станом на травень 2023 року заборгованість відсутня.

Згідно зі звітом про здійснення відрахування та виплати військової частини НОМЕР_1 щодо ОСОБА_2 за постановою від 07.07.2022 ВП № 59561309 із заробітної плати, інших доходів за період з червня 2022 року по лютий 2023 року здійснювалися стягнення у розмірі 25%.

Згідно з випискою по надходженням по картці/рахунку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) за договором SAMDNWFC2 від 15.07.2021 за період з 01.04.2023-01.05.2023 на рахунок ОСОБА_9 надійшли кошти у розмірі 59374,72 грн.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно із частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19).

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 31 липня 2019 року № 554/13475/15-ц (провадження № 61-25124св18) міститься висновок про те, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. У разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі накладати штраф на боржника за невиконання рішення у визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк.

У постанові Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 916/1605/15-г міститься висновок про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії. Із фабули частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», вбачається, що проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відноситься до їх числа.

Таким чином, заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.12.2018 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів ухвалено без участі ОСОБА_2 , матеріали справи не містять відомостей про те, що він був обізнаний про ухвалене рішення.

Під час розгляду справи представник відповідача неодноразово наголошував на тому, що ОСОБА_2 не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, після того, як йому стало відомо про вказаний факт одразу почав сплачувати аліменти. Те, що державним виконавцем неправильно вчинялися виконавчі дії щодо стягнення частини коштів із доходів відповідача без погашення наявної заборгованості не залежить від дій відповідача.

Вказані обставини підтверджені та не спростовані під час розгляду справи.

Крім того, встановлено, що відповідач з моменту відкриття виконавчого провадження був офіційно працевлаштований, наявність будь-якого іншого джерела доходів ОСОБА_2 у судовому засіданні не встановлена, здійснення виконавчого провадження, порядок проведення стягнення з його доходів не залежать від його волевиявлення, тим більш, ОСОБА_2 на має можливості контролювати стягнення аліментів, оскільки проходить службу у лавах Збройних Сил України, тому суд приходить до висновку про те, що в утворенні заборгованості відсутня вина ОСОБА_2 .

Відповідач ще до надходження позову до суду повністю погасив заборгованість зі сплати аліментів. Згідно з листом Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 30.08.2023 № 44927 на депозитний рахунок виконавчої служби продовжують надходити кошти з військової частини НОМЕР_1 , що також свідчить про відсутність і ОСОБА_2 умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає.

З цим підстав суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 202, 205 СК України, ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263 -265, 273, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , до ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , про стягнення неустойки (пені) по заборгованості зі сплати аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 09.10.2023.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

09.10.2023