Справа № 954/224/23
Номер провадження 2/954/115/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 рокусмт Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі: головуючого судді Гончаренка О.В., за участю секретаря судового засідання Гром О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нововоронцовка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. Вказаний позов мотивовано тим, що у листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 12.07.1999 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована Нововоронцовською філією торгової біржі «Українська», реєстраційний номер 48785. Зазначає, що ОСОБА_2 вищевказаний будинок належав на праві власності на підставі договору дарування від 29.12.1993 року, посвідченого Нововоронцовською нотаріальною конторою, зареєстрованого в Каховському БТІ за № 1896. Рішенням виконавчого комітету Нововоронцовської селищної ради від 27.09.2000 № 67 земельну ділянку, площею 0,15га, на який розташований вказаний житловий будинок було вилучено у ОСОБА_2 та передано позивачці. На сьогодні ОСОБА_2 не бажає нотаріально посвідчити вказаний договір, оскільки вчинили всі необхідні дії щодо продажу будинку. Враховуючи зазначене, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована Нововоронцовською філією торгової біржі «Українська», реєстраційний номер 48785. Також просить розглянути позовну заяву без участі позивача та його представника.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_2 , в якій вона просить розглянути справу у її відсутність та повністю визнає позовні вимоги.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12.07.1999 року уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований Нововоронцовською філією торгової біржі «Українська».

Право власності на нерухоме майно не було зареєстровано позивачкою в бюро технічної інвентаризації.

Рішенням виконавчого комітету Нововоронцовської селищної ради від 27.09.2000 № 67 земельну ділянку, площею 0,15га, на який розташований вказаний житловий будинок було вилучено у ОСОБА_2 та передано позивачці.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

Відповідно до ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст.5 ЦК України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До того ж пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06 листопада 2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у липні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР від 1963 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 1963 року, що діяв на час укладення спірного правочину, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає подальшій реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно дост.1 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст.2 зазначеного Закону України встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.

Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржею як її учасники.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Статтею 47 ЦК УРСР від 1963 року була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР від 1963 року передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини.

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Також відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Лише якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Суду не надано доказів ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

На час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна була чинною частина друга статті 9 ЖК УРСР, за змістом якої громадяни мали право, зокрема, придбавати квартири (будинки), та, відповідно, частин останніх), на біржових торгах. Підтвердженням визнання такого права державою є реєстрація права власності у КП «БТІ». Однак вказаний договір не зареєстровано позивачкою в бюро технічної інвентаризації відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 1963 року.

У зв`язку з викладеним, за наявними матеріалами, суд позбавлений можливості встановити обставини укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на торговій біржі, для визнання його дійсним через більш ніж 24 роки після укладення.

Також суду не було надано доказів того, що сторони оспорюваного договору на момент укладення договору були членами торгової біржі «Українська». Водночас відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, одна з яких зокрема вимагає щоб учасники договору були членами біржі. Членами товарної біржі відповідно до ст. 8 цього ж закону є засновники, а також прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 2, 10, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 353, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 28.11.2023р.

СуддяО.В. Гончаренко