Провадження № 2/537/191/2023
Справа № 537/3172/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2023 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Хіневич В.І., при секретарі Бакай М.С., за участі представника відповідача Шевцової Л.В., розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування,

встановив:

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 згідно якого прохало суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 54 449 грн. 75 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 2 481 грн. 00 коп.

В обґрунтуванні позову вказали, що 02.01.2021 року о 22 год. 30 хв. у м. Кременчуці на проспекті Лесі Українки № 96 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 217130», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 . Під час цієї пригоди були заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «ВАЗ 210994-20», державний номерний знак НОМЕР_2 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 217130», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР201855989.

Після дорожньо-транспортної пригоди відповідач відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду щодо стану алкогольного сп`яніння.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 24.03.2021 року по справі № 524/125/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2022 року по справі № 524/124/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Власник автомобіля марки «ВАЗ 210994-20», державний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 13.01.2021 року та заявою про страхове відшкодування від 01.02.2021 року. Дану заяву було розглянуто, «ВАЗ 210994-20», державний номерний знак НОМЕР_3 , визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі: висновку експертного автотоварознавчого дослідження №20 від 27.01.2021 року, страхового акту № 04020/01/921 від 09.02.2021 року та розрахунку суми страхового відшкодування, позивач здійснив виплату страхового відшкодування власнику автомобіля марки ВА 210994-20», державний номерний знак НОМЕР_3 , в розмірі 54 449 грн. 75 коп., згідно платіжного доручення № 160344 від 15.02.2021 року.

Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимого (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно підпункту в) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Оскільки відповідач після скоєння ДТП, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, то останній зобов`язаний сплатити на користь ПрАТ «СГ «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 54 449 грн. 75 коп.

В судове засідання представник позивача адвокат Сечко С.В. не з`явився, завчасно направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Шевцова Л.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог та прохала відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх недоведеність, так як позивачем як доказ долучено копію постанови Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2022 року, яка не набрала законної сили, а тому не може бути належним та допустимим доказом по справі.

Суд заслухавши представника відповідача, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного.

Згідно тексту постанови Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.03.2021 року, яка набрала законної сили 20.05.2021 року 02.01.2021 року о 23.12 год. в м. Кремнчуці на проспекті Лесі Українки 96, гр.. ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ 217130», державний номерний знак НОМЕР_1 , вчинив ДТП, у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, від проходження медичного огляду нув установленому законом порядку на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. Даною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно тексту постанови Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2022 року, з відміткою не набрала законної сили, 02.01.2021 року о 22.30 год. в м. Кременчуці по проспекту Лесі Українки 96, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ВАЗ 217130», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 210994-20», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. В наслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Представник відповідача, як на підставу своїх заперечень вказує, що копія постанови Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2022 року, з відміткою не набрала законної сили, не є належним доказом та не може бути взята судом до уваги під час розгляду даної справи.

Згідно ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77-80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій, або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.4 ст. 81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5,6 ст. 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України ).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

В судовому засіданні представник відповідача не заперечувала факту того, що 02.01.2021 року о 22 год. 30 хв. у м. Кременчуці на проспекті Лесі Українки № 96 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 217130», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 , під час якої були заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «ВАЗ 210994-20», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Однак, представник відповідача вказала, що копія постанови надана позивачем з відмітною «не набрала чинності» не є належним доказом та прохала відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. (ч.3 ст. 6 Закону).

Тож суд, з огляду на визнання представником відповідача факту події ДТП, з метою з`ясування її достовірності та спростування сумнівів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав та виконанні обов`язків щодо доказів, використав Єдиний реєстр судових рішень за відомостями якого вбачається, що постановою Полтавського апеляційного суду від 09 червня 2022 року апеляційну скаргу адвоката Шевцової Людмили Володимирівни, залишено без задоволення, а постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2022 року залишено без змін.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постановах від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19, від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорія стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

Також суд звертає увагу, що ЄДРСР є відкритим і з`ясування даного питання повністю узгоджується з вказаними правовими позиціями та забезпечує повне, всебічне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи.

Тож, враховуючи вищевикладене, з огляду на наявність відомостей щодо чинності постанови Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2022 року, суд не бере до уваги твердження представника відповідача щодо неможливості суду враховувати дану постанову, як доказ.

Таким чином, судом встановлено, що 02.01.2021 року о 22 год. 30 хв. у м. Кременчуці на проспекті Лесі Українки № 96 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 217130», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 . Під час цієї пригоди були заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «ВАЗ 210994-20», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2022 року по справі № 524/124/21, яка залишена в силі постановою Полтавського апеляційного суду від 09.06.2022 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 217130», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР201855989.

Після дорожньо-транспортної пригоди відповідач відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду щодо стану алкогольного сп`яніння та за постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 24.03.2021 року по справі № 524/125/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Власник автомобіля марки «ВАЗ 210994-20», державний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 13.01.2021 року та заявою про страхове відшкодування від 01.02.2021 року. Дану заяву було розглянуто, «ВАЗ 210994-20», державний номерний знак НОМЕР_3 , визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі: висновку експертного автотоварознавчого дослідження №20 від 27.01.2021 року, страхового акту № 04020/01/921 від 09.02.2021 року та розрахунку суми страхового відшкодування, позивач здійснив виплату страхового відшкодування власнику автомобіля марки ВА 210994-20», державний номерний знак НОМЕР_3 , в розмірі 54 449 грн. 75 коп., згідно платіжного доручення № 160344 від 15.02.2021 року.

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно підпункту в) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Оскільки відповідач який спричинив ДТП, та після скоєння ДТП, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, тож останній має обов`язок сплатити на користь ПрАТ «СГ «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 54 449 грн. 75 коп.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1192 Цивільного кодексу України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

ухвалив:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (адреса: 03117, місто Київ, пр. Перемоги буд. 65, код ЄЛРПОУ 30115243, п/р НОМЕР_4 в АТ «КБ «ПриватБанк» МФО 305299) суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 54 449,75 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2 481 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 26.05.2023 року.