РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю: секретаря судового засідання Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ " СК " Євроніс Україна", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Євроніс Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій позивачка просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду у розмірі 10 101 грн. 98 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 09.05.2021 ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , на якому рухався в м.Харкові зі сторони вул.Алчевських в напрямку вул. Сумської. Під час руху на вказаній вулиці в районі перехрестя вул.Каразіна з вул.Мироносицькій, ОСОБА_3 , діючи необережно, при виїзді з другорядної дороги на головну, не переконався в безпечності своїх дій грубо порушив ПДР України та допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ ланос», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі по вул. Мироносицькій зі сторони вул.Гіршмана в напрямку вул.Маяковського. Внаслідок ДТП позивачка, як пасажир автомобілю «ЗАЗ Ланос», р.н. НОМЕР_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/267-а/21 від 21.05.2021 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляду перелому 6-го ребра справа по заднє-паховій лінії з незначним зсувом. Відповідно до висновків судових авто технічних експертиз СЕ-19/121-21/11242-ІТ від 27.05.2021 та №СЕ-19/121-21-21/11243-ІТ від 27.05.2021, дії водія ОСОБА_3 перебувають у причинному зв`язку з подією на наслідками, що наступили. 05.08.2021 вироком Київського районного суду м.Харкова в ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Позивачка зазначає, що протиправними діями ОСОБА_3 їй завдано матеріальну шкоду у розмірі 10 101,98 грн., яка складається з витрат на лікування, придбання медикаментів, медпрепаратів, а також моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. На думку позивачки, завдану їй в результаті ДТП шкоду, повинні відшкодувати в солідарному порядку: ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом, ОСОБА_2 , як власник транспортного засобу, а також ПрАТ « СК « Євроніс Україна», як страховик цивільно- правової відповідальності власника транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 .

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, в матеріалах справи міститься заява представника позивачки - адвоката Устіменка І.А. про розгляд справи за його відсутністю та без участі позивачки.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує. Відповідач подав до суду відзив, зі змісту якого вбачається, що останній позовні вимоги не визнає в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилається на те, що станом на день звернення до суду позивачки із даним позовом вирок суду від 05.08.2021, на який позивачка посилається та яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не набрав законної сили, оскільки знаходиться на стадії перегляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що він є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки особою, яка є відповідальною за спричинення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана позивачці в результаті ДТП, є саме ОСОБА_3 , як особа, що на момент ДТП правомірно використовувала транспортний засіб, а не до нього, як власника вказаного транспортного засобу. Крім того, зазначив, що ним, як власником транспортного засобу, у встановленому законом порядку було вжито заходи щодо страхування цивільної відповідальності перед третіми особами - шляхом укладення обов`язкового договору з ПрАТ «СК « Євроїнс Україна», на підтвердження чого було оформлено поліс № АР/4576456 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком його дії з 26.09.2020 по 12.09.2021 включно. З огляду на зазначене, ОСОБА_3 повинен нести відповідальність за шкоду, завдану ДТП, лише в розмірі, яка перевищує страховий ліміт відшкодування.

Представник відповідача ПАТ « Страхова компанія «Євроніс Україна» в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Подав відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що відповідач з позовними вимогами не погоджується та прохає відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначає, що о 09.05.2021 трапилась дорожньо-транспортна пригода в м.Харкові на перехресті вул.Каразіна та вул.Мироносицької, за участю транспортного засобу «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу ЗАЗ Ланос, р.н. НОМЕР_2 . Транспортний засіб «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_1 , забезпечений в ПрАТ « СК « Євроніс Україна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів №АР4576456 ( надалі-поліс). Разом з цим, позивачка із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ « СК « Євроніс Україна» не зверталася. Таким чином, інтереси позивачки не були порушені, а відтак заявлені нею позовні вимоги до ПрАТ « СК « Євроніс Україна» є передчасними.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Крижановський М.В. у судове засідання не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача про розгляд справи за його відсутності та без участі відповідача, у задоволенні позовних вимог прохає відмовити. Представником відповідача подано письмові пояснення зі місту яких вбачається, що ОСОБА_3 не заперечує свою вину у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, однак відповідач не згоден з розміром шкоди, визначеним позивачем, що підлягає відшкодуванню солідарно з нього та інших відповідачів. Більш того, саме ОСОБА_3 добровільно та самостійно, ще до подання позивачкою цивільного позову до суду, сплатив останній суму в розмірі 12 000,00 грн. Також вважає розмір моральної шкоди не обґрунтований позивачкою належними та допустимими доказами.

Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності сторін.

Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, відповідно до частини 1статті 15, частина 1статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є вимога позивачки, як пасажира транспортного засобу « ЗАЗ Ланос», р.н. НОМЕР_2 , про відшкодування їй відповідачами: ОСОБА_3 , як особою, яка керувала транспортним засобом, ОСОБА_2 , як особою, який є власник транспортного засобу, ПрАТ «СК « Євроніс Україна», як страховиком цивільно- правової відповідальності власника транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 , шкоди, завданої в результаті ДТП, яке сталося з вини Тернопіль М.В

Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 ЦК України).

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.

Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вище зазначалося, вимогами цивільного процесуального законодавства зобов`язують суд встановити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Тобто, за відсутності встановлення вини учасників ДТП, яке сталося за взаємодії джерел підвищеної небезпеки, до моменту розгляду в суді справи про відшкодування відповідної шкоди, суд, який розглядає справу зобов`язаний установити усі вищезазначені обставини ДТП, зокрема, винну особу або ступінь вини кожного з учасників ДТП, для правильного застосування статті 1188 ЦК України.

При цьому, згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові, а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог позивачкою надано наступні доказі: чеки на покупку ліків та заяву про страхове відшкодування, подану позивачкою до ПрАТ «СК «Євроніс Україна» 27.02.2023, тобто більше чім через рік, після звернення позивачки до суду із даним позовом.

Будь-яких доказів, які б підтверджували: подію ДТП, яка відбулася 09.05.2021 за участю транспортного засобу «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та «ЗАЗ Ланос», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 ; правову підставу (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо), на підставі якої ОСОБА_3 володів транспортним засобом «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_1 на час ДТП; шкоду, завдану позивачці, як пасажиру транспортного засобу «ЗАЗ Ланос», р.н. НОМЕР_2 та її розмір; ступінь вини кожного з учасників ДТП або винну ОСОБА_3 у спричиненні ДТП, як і неправомірність його дій та причинно-наслідковий зв`язок між ними та завданою шкодою позивачці, матеріали справи не містять.

Клопотань про витребування доказів, зокрема тих, на які позивачка посилається у змісті позовної заяви: вирок Київського районного суду м.Харкова від 05.08.2021; висновків судових авто-технічних експертиз СЕ-19/121-21/11242-ІТ від 27.05.2021 та №СЕ-19/121-21-21/11243-ІТ від 27.05.2021, сторона позивачки у встановленому законом порядку та строки до суду не подавала.

Зазначене, позбавляє суд можливості встановити, які ж права (інтереси) позивачки були порушені відповідачами, та, відповідно, надати оцінку обраного позивачкою способу захисту, відповідність його змісту порушеного права та характеру порушення.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку із їх недоведеністю.

Суд розподіляє витрати між сторонами відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276, ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПРАТ " СК " Євроніс Україна", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

представник позивачки: адвокат Устименко Ігор Анатолійович, свідоцтво №1088 від 14.05.2003, адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідачі:

ПрАТ "СК " Євроніс Україна", , адреса: м.Київ, вул. Велика Василівська,102;

ОСОБА_2 : РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_3 , РНОКПП: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 29.11.2023.

Суддя- С.М. Лисиченко