РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

при секретарі Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

31.08.2021 р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18.10.2018 р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем і зареєстрований в реєстрі за №14930 про звернення стягнення на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 266,5 кв.м., житловою площею 102,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є позивач, для погашення заборгованості за договором кредиту №2008/13-1-08/149 від 27.03.2008 р. на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у загальному розмірі 122567,54 доларів США.

Свої вимоги мотивувала тим, що 09.08.2021 р. із сайту «Судова влада України» їй стало відомо, що 30.01.2020 р. до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява АТ «Альфа Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, в якій позивач просить суд замінити сторону за виконавчим написом №14930 від 18.10.2018 р., вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем і зареєстрований в реєстрі за №14930 про звернення стягнення на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 266,5 кв.м., житловою площею 102,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , для погашення заборгованості за договором кредиту №2008/13-1-08/149 від 27.03.2008 р. на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у загальному розмірі 122567,54 доларів США.

ОСОБА_1 вказує, що дійсно 27.03.2008 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» було укладено договір кредиту № 2008/13-1-08/149 про надання кредиту у сумі 125145 дол. США, за курсом НБУ на дату видачі, з порядком повернення заборгованості відповідно до п.1.1 договору кредиту та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 26.03.2027 року (згідно додаткової угоди №1 від 1 березня 2010 року про внесення змін до договору кредиту №2008/12-1-08/149 від 21.03.2008 року кінцевий термін повернення всієї заборгованості за договором кредиту змінено з 26.03.2027 року на 20 березня 2027 року), зі сплатою 13,00 % річних.

Зазначений житловий будинок належить ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право

власності на нерухоме майно від 31.08.2010 року, виданого виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (серія НОМЕР_1 ) на підставі рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 21 березня 2010 року за №170, зареєстроване в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно 20.12.2010 року за реєстраційним номером 22960535, за номером запису 1419, в книзі 8, у відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» 31.08.2010 року №932939, а не так, як вказано в нотаріальному написі приватного нотаріуса Чуловського В.А. «власником предмета іпотеки є

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 17 квітня 2008 року виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (серія НОМЕР_2 ) |на підставі рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №74 від 28 березня 2008 року».

В цей же день, 27 березня 2008 року, банк підписав похідний від цього договору - договір іпотеки, відповідно до якого, в забезпечення зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, яке стане її власністю в майбутньому, а саме: нерухоме майно, що стане власністю іпотекодавля в майбутньому, після укладення цього договору, а саме: житловий будинок, загальною площею 266,6 кв.м., розташований на земельній ділянці, площею 0,030 га, за будівельною адресою АДРЕСА_2 (після оформлення права власності - №30), Овідіопольського району Одеської області.

Рішенням Красноокнянского районного суду Одеської області від 04.10.2016 року, яке набрало чинності 14.10.2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 88 437, 65 доларів США, що еквівалентно, станом на 04.10.2016 року 2 290 535,14 грн.

Вказаним рішенням суду встановлено та зазначено, що позивачем до матеріалів справи надано копію вмоги вихідний №08.506-297/96-8127 від 28.05.2015 року на суму 88 207,05 доларів США адресовану ОСОБА_1 , з вимогою сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором № 2008/13- 1-08/149 від 27.03.2008 року у повному обсязі протягом 10 днів з дня отримання вимоги, а також, банк, відповідно до положень ст.1050 ЦК України та умов основного кредитного договору (зокрема п.3.2.3 кредитного договору), скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов`язання з 20.03.2027 року на 28.05.2015 року - час звернення з вимогою до ОСОБА_1 про дострокове повернення повної суми заборгованості, у тому числі кредиту та процентів за його користування з урахуванням пені за прострочку повернення кредиту та процентів за користування ним.

В рішенні, Красноокнянским районним судом Одеської області від 04.10.2016 року, також зазначено, що на підтвердження вручення даної вимоги ОСОБА_1 ПАТ "Укрсоцбанк" надав повідомлення про вручення поштових відправлень.

Позивач вказує, що окрім вимоги про повернення кредиту достроково, банк застережив її про звернення стягнення на майно у спосіб, передбачений іпотечним договором та чинним законодавством України, в тому числі і Законом України «Про іпотеку», у разі невиконання вимог ПАТ "Укрсоцбанк" у тридцяти денний строк з моменту одержання даної вимоги.

Банк у вимозі також зазначив, що розпочата судова процедура стягнення заборгованості, у тому числі і за рахунок заставленого майна, з додатковим клопотанням щодо примусового виселення.

Отримана ОСОБА_1 вимога 04.06.2015 року. Отже, рішення Красноокнянского районного суду Одеської області від 04.10.2016 року (справа №506/543/16-ц) свідчить про направлення ПАТ "Укрсоцбанк" Срібницькій Н.М. цінним листом з описом та повідомленням вимоги (вихідний №08.506-297/96-8127 від 28.05.2015 року) на суму 88 207,05 доларів США про дострокове повернення кредитної заборгованості по кредитному договору № 2008/13-1-08/149 від 27.03.2008 року та про звернення стягнення на майно у спосіб, передбачений іпотечним договором та чинним законодавством України, яка залишена без відповіді та задоволення,

Такими діями ПАТ "Укрсоцбанк" на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору і встановив новий строк виконання основного зобов`язання у повному обсязі, а рішення Красноокнянского районного суду Одеської області від 04.10.2016 року, посвідчує ці зміни.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у ПАТ "Укрсоцбанк" у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі (стаття 2 п.2.4.3., стаття 4 п.4.1.,4.2. договору іпотеки від 27 березня 2008 року). При цьому згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» таке право виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги про дострокове погашення боргу та за умови її невиконання.

Таким чином, право вимоги до ОСОБА_1 як іпотекодавця ПАТ "Укрсоцбанк" набув протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме по закінченню тридцяти днів після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, тобто з 04.07.2015 року.

Виконавчий напис нотаріусом вчинено 18.10.2018 року, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Також ОСОБА_1 вказує на те, що у нотаріальному написі зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, нотаріус пропонує задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 03.09.2017 року по 03.09.2018 року, але, як вбачається з рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 04.10.2016 року, з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" стягнута заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 88 437, 65 доларів США (з яких 79 825,64 доларів США (2 067 484,08 грн.) - заборгованість за кредитом, 8 612.01 доларів США (223 051,06 грн.) - заборгованість за відсотками), що еквівалентно, станом на 04.10.2016 року 2 290 535,14 грн.

Позивач вказує, що копія нотаріального напису їй не надсилалась, невідомо чи відкривалось виконавче провадження. Позивач вважає, що виконавчий напис здійснено без доведеності безспірності вимог кредитора, нотаріус звернув стягнення на житловий будинок по якому строк з дня виникнення права вимоги складає більше трьох років.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, надіслав до суду пояснення.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялась належним чином.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд дійшов висновку про те, що заявлений позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 27.03.2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» було укладено договір кредиту № 2008/13-1-08/149 про надання кредиту у сумі 125145 дол. США.

27 березня 2008 року, банк підписав похідний від цього договору - договір іпотеки, відповідно до якого, в забезпечення зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, яке стане її власністю в майбутньому, а саме: нерухоме майно, що стане власністю іпотекодавля в майбутньому, після укладення цього договору, а саме: житловий будинок, загальною площею 266,6 кв.м., розташований на земельній ділянці, площею 0,030 га, за будівельною адресою с.Лиманка (до 2016 року АДРЕСА_3 (після оформлення права власності - №30), Овідіопольського району Одеської області.

Рішенням Красноокнянского районного суду Одеської області від 04.10.2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 88 437, 65 доларів США, що еквівалентно, станом на 04.10.2016 року 2 290 535,14 грн.

18.10.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, на підставі статей 34, 87-91 Закону Уіраїни «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, яким звернуто стягнення на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 266,5 кв.м., житловою площею 102,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ), власником якого є позивач, для погашення заборгованості за договором кредиту №2008/13-1-08/149 від 27.03.2008 р. на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у загальному розмірі 122567,54 доларів США.

Виконавчий напис вчинено 18.10.2018 р., він набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та має бути пред`явлений до виконання відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» протягом трьох років з дня його вчинення.

10.09.2019 р. загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" та єдиним акціонером АТ "Укрсоцбанк" затверджено рішення про реорганізацію АТ "Укрсоцбанк" шляхом приєднання до АТ "Альфа-Банк". Згідно Рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ "Укрсоцбанк" від 15.10.2019 р., було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк" які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ "Альфа-Банк" з дати визначеної у передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 р.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити про те, що за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першої ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат»та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі в тексті - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

У відповідності з наведеними нормами, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного, тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису, а тому суд при вирішенні спору не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Таким чином, обов`язок доводити суду наявність спору з приводу наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором покладено саме на боржника, який в даному випадку є позивачем по справі.

Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 5 наведеної статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Крім того, відповідно до частини 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК Українице не є обов`язком суду.

Таким чином, позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог, обмежившись лише твердженнями в позові про незаконність спірного виконавчого напису, позивачем не надано контррозрахунок.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено обґрунтованість позовних вимог, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,158,258,259,265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Повний текст судового рішення складено 29.05.2023 р.

Суддя Кочко В.К.