Провадження №2/369/7094/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову у цивільній справі № 369/19330/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Київської області Плющ Наталія Василівна про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

20.11.2023 року позивачем разом з позовною заявою через канцелярію суду зареєстровано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкт № 224) та шляхом встановлення заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, державним реєстраторам, реєстраційним службам, нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, відчужувати у будь-який спосіб та розпоряджатися нерухомим майном, в т.ч. але не виключно, шляхом продажу, дарування, міни, звернення стягнення, внесення до статутного капіталу юридичних осіб, шляхом передачі у спільну власність та вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкт № 224), із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про зазначену заборону, до набрання рішенням суду законної сили по вказаній справі.

Заяву обґрунтував тим, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/19330/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Київської області Плющ Наталія Василівна про визнання недійсним договору дарування.

Заявник вказує, що 27.08.2010 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-10170/10 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «ВЕРУС», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Рось 14» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, зокрема стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Рось 14» на користь Банку заборгованість за кредитним договором « 207КМ_В від 23.07.2008 року у розмірі 1007969,61 грн.

Рішення не оскаржувалось і набрало законної сили.

12.06.2012 року відкрито виконавче провадження № 32993067 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 09.02.2021 року виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання у зв`язку з відсутністю майна.

20.04.2021 року повторно відкрито виконавче провадження № 65217281, яке перебуває на виконанні.

03.08.2012 року відкрито виконавче провадження № 33715794 про стягнення заборгованості з Фермерського товариства «Рось 14». 26.12.2012 року виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання (підприємство не працює, транспортні засоби не зареєстровані, нерухомого майна не значиться). Повторно виконавчі листи не пред`являлись, провадження не відкривались.

12.06.2012 року відкрито виконавче провадження № 32993476 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 09.02.2021 року виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

16.04.2021 року повторно відкрито виконавче провадження № 65171496, яке наразі перебуває на виконанні.

В процесі повторного відкритого виконавчого провадження встановлено, що в період відкритого виконавчого провадження № 32993476 від 12.06.2012 року до 09.02.2021 року за боржником ОСОБА_1 відповідно до Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно було зареєстровано нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 25.12.2009. Підстава виникнення Договір дарування Р № 2-1977 від 18.12.2009, Державний нотаріус Задорожня М.Є.

21.08.2023 року стягувачем направлено запит до приватного виконавця Трофименко М.М. з метою надання інформації відносно спірної квартири.

Згідно відповіді приватного виконавця від 29.08.2023 року вих. № 706 вбачається, що відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно боржнику ОСОБА_1 належала трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 9419022. Дата набуття права власності 25.12.2009 року на підставі договору дарування № 2-1977 від 18.12.2009 року.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 26.02.2020 року боржником ОСОБА_1 відчужене зазначене нерухоме майно новому власнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору дарування квартири, серія та номер: 2-490, виданий 26.02.2020, видавник: державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Плющ Н.В. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Заявник вказує, що на його переконання, боржник намагається уникнути звернення стягнення на нерухоме майно з метою виконання рішення суду про стягнення з боржника заборгованості. Так як, на момент укладення договору дарування на нерухоме майно накладено арешт, а сам договір дарування є фраудаторним, фіктивним та є формою зловживання правом.

Заявник, зауважував, що укладаючи спірний договір дарування, боржник не міг не знати, що заборгованість за кредитним договором не погашена, кредитні зобов`язання не виконанні, банк мав би задовольнити свої вимоги за рахунок спірної квартири, та не надав будь-якої згоди на відчуження майна, однак боржник все одно здійснив свідомі дії щодо його відчуження.

Крім того, заявник зазначає, що враховуючи той факт, що спірне майно відчужено боржником іншій особі та наразі відсутні будь-які заборони та обтяження у державних реєстрах щодо цього майна, існує очевидна небезпека відчуження спірного нерухомого майна іншим особам та заподіяння шкоди правам та інтересам стягувача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», оскільки ОСОБА_2 може безперешкодно відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому є підстави для забезпечення позову з метою не допустити подальше відчуження нерухомого майна та виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що вказану заяву про забезпечення позову слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 року у справі № 361/6799/14-ц, провадження № 61-16714св21 було встановлено, що позивачем заявлено вимоги про скасування державного акту про право власності на землю та визнання недійсним договору купівлі-продажу. Рішення суду за наслідками розгляду цих вимог не підлягає примусовому виконанню. Тому захід забезпечення позову у вигляді арешту земельної ділянки не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та заборони вчинення дій щодо квартири слід відмовити, оскільки вказаний захід забезпечення позову не є співмірним позовній вимозі про визнання недійсним договору дарування.

Крім того, слід відзначити, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість продажу спірного майна (квартири) без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх належними доказами згідно зі статтею 81 ЦПК України, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач здійснює реальні заходи щодо продажу спірного майна, тому не доведено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову у цивільній справі № 369/19330/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Київської області Плющ Наталія Василівна про визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Суддя А.В. Янченко