ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/207/23 Справа № 208/3997/19 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2021 року у цивільній справі за позовом Кам`янської міської ради до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без документів,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року Кам`янська міська рада звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 11 жовтня 2016 року ОСОБА_2 придбала у ТОВ «АЗОВРІТЕЙЛ» майновий комплекс «Кінотеатр «Комсомолець» за адресою: АДРЕСА_1 ), який складається з: А-2 будівлі кінотеатру, майстерні по ремонту побутової техніки та кафе-бару залізобетонні панелі, загальна площа 1486,1 кв.м., Б-1 будівлі магазину, майстерні по ремонту взуття та фотосалону залізобетонні панелі, загальна площа 152,0 кв.м.

Право власності на Кінотеатр було зареєстровано за відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1240, від 11 жовтня 2016 року та договору купівлі-продажу, серія та номер: 1239, від 11 жовтня 2016 року. Дана інформація стала відома позивачу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, з дати реєстрації права власності та до дати звернення з позовною заявою до суду відповідачка володіє та користується Кінотеатром. При цьому, з дати отримання Кінотеатру у власність відповідачкою не було укладено з органом місцевого самоврядування договору оренди земельної ділянки.

23 листопада 2017 року, листом за вих.№07-11/3193 про проведення обстеження земельної ділянки, відповідачку було повідомлено про заплановане на 04 грудня 2017 року з 9.00 до 10.00 обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

11 грудня 2017 року відповідачці було направлено Лист-Попередження за вих.№07-11/3365, в якому було зазначено, що документи на землекористування на момент обстеження не оформлені, що у свою чергу не відповідає вимогам ст.ст.125, 126 ЗК України. Також даним листом відповідача було повідомлено про те, що остання, як землекористувач, зобов`язаний оформити документи на землекористування або звільнити незаконно зайняту земельну ділянку з поверненням її власнику у стані придатному для використання.

Окрім зазначеного вище, в листі було зазначено, що відповідачу необхідно оформити документи на користування земельною ділянкою площею 0,5881 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення майнового комплексу «Кінотеатр «Комсомолець».

20 липня 2018 року, оскільки відповідач не бажав в добровільному порядку укладати договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та сплачувати орендну плату, було скликано засідання комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, результатом якого було складання Протоколу та Акту про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок м.Кам`янське. Стосовно відповідача було складено та затверджено Розрахунок недоотриманої орендної плати.

Водночас, позивач вказував, що до моменту проведення вищезазначеного засідання, відповідача повідомляли належним чином та запрошували листом за вих.№08-11/1834 від 05 липня 2018 року прийняти участь у засіданні комісії з питань визначення розміру збитків. Однак, остання проігнорувала дане запрошення.

27 серпня 2018 року листом за вих.№08-11/2254 відповідачці було направлено листа про добровільну сплату збитків. Проте, всупереч неодноразовим спробам позивача мирним шляхом вирішити спірне питання з відповідачем стосовно земельної ділянки загальною площею 0,5881 га, за адресою: АДРЕСА_1 , останній порушував та порушує правовий режим використання земель комунальної власності шляхом користування земельними ділянками за відсутності правовстановлюючих документів, чим завдає значних збитків Кам`янській міській раді Дніпропетровської області.

У зв`язку з чим, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 18 березня 2021 року, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Кам`янської міської ради збитки, у вигляді безпідставно збережених коштів орендної плати за користування земельною ділянкою 0,5249 га, кадастровий номер :02:009:0126, при відсутності правовстановлюючих документів, у розмірі 381 648,09 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2021 року позовні вимоги Кам`янської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без документів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Кам`янської міської ради 381 648 грн 09 коп. збитків, у вигляді безпідставно збережених коштів орендної плати за користування земельною ділянкою 0,5249 га, кадастровий номер :02:009:0126, та 5 724 грн 72 коп. суму судового збору. Усього: 387 372 грн 81 коп.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Кам`янської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою у розмірі 381 648, 098 грн відмовити повністю. При цьому, ОСОБА_1 просив суд залучити його до участі у справі №208/3997/19 як правонаступника ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Кам`янська міська рада, відповідно до ст.360 ЦПК України, подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2016 року ОСОБА_2 придбала у ТОВ «АЗОВРІТЕЙЛ» майновий комплекс «Кінотеатр «Комсомолець» за адресою: Дніпропетровська обл., м.Кам`янське, просп.В.Стуса, буд.13 (далі Кінотеатр), який складається з: А-2 будівлі кінотеатру, майстерні по ремонту побутової техніки та кафе-бару залізобетонні панелі, загальна площа 1486,1 кв.м., Б-1 будівлі магазину, майстерні по ремонту взуття та фотосалону залізобетонні панелі, загальна площа 152,0 кв.м.

Право власності на Кінотеатр було зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1240, від 11 жовтня 2016 року та договору купівлі-продажу, серія та номер: 1239 від 11 жовтня 2016 року, що вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач у своєму позові посилався на те, що з дати отримання Кінотеатру у власність відповідачем не було укладено з органом місцевого самоврядування договору оренди земельної ділянки.

23 листопада 2017 року листом за вих.№07-11/3193 про проведення обстеження земельної ділянки відповідачу було повідомлено про заплановане на 04 грудня 2017 року з 9.00 до 10.00 обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

11 грудня 2017 року Кам`янською міською радою відповідачу було направлено Лист-Попередження за вих.№07-11/3365, в якому зазначено, що документи на землекористування на момент обстеження не оформлені, що не відповідає вимогам ст.ст.125, 126 ЗК України. Також даним листом відповідача було повідомлено про те що остання, як землекористувач зобов`язана оформити документи на землекористування або звільнити незаконно зайняту земельну ділянку з поверненням її власнику у стані придатному для використання. Окрім зазначеного вище, в листі було зазначено, що відповідачу необхідно оформити документи на користування земельною ділянкою площею 0,5881 га, за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення майнового комплексу «Кінотеатр «Комсомолець».

Оскільки відповідач не бажав в добровільному порядку укладати договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та сплачувати орендну плату, 20 липня 2018 року було скликано засідання комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, результатом якої було складання Протоколу та Акту про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок м.Кам`янське. Стосовно Відповідача було складено та затверджено Розрахунок недоотриманої орендної плати. До моменту проведення вищезазначеного засідання, відповідача повідомляли належним чином та запрошували листом за вих.№08-11/1834 від 05 липня 2018 року прийняти участь у засіданні комісії з питань визначення розміру збитків. Однак, остання проігнорувала дане запрошення.

Також судом установлено, що 27 серпня 2018 року листом за вих.№08-11/2254 відповідачу було направлено листа про добровільну сплату збитків.

Крім того, представником відповідача 29 січня 2021 року було подано до суду виписку з ДЗК, про те, що земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєно кадастровий номер :02:009:0126 та її площа складає 0,5249 га.

Згідно наданого суду позивачем перерахунку недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що площа земельної ділянки, якою користується відповідач змінилася в бік зменшення, з 0,5881 га до 0,5249 га, за період з 11 листопада 2016 року по 16 липня 2018 року, збитки складають 381 648, 09 грн.

В ході апеляційного розгляду справи, колегією суддів установлено, що 28 серпня 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла.

Згідно копії спадкової справи №61/2021 року, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 16 листопада 2021 року приватному нотаріусу Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцеву В.О. надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після ОСОБА_2 .

Згідно довідки №001146915 ТОВ «Абонент ХХІ» про кількість зареєстрованих осіб від 16 листопада 2021 року, на день смерті померлої гр. ОСОБА_2 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , були зареєстровані наступні особи: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали спадкової справи не містять. Відомості про наявність інших спадкоємців за законом, передбачених ст.1241 ЦК України, також відсутні.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року залучено до участі у цивільній справі за позовом Кам`янської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без документів, правонаступника ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Так, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що фактичне використання земельної ділянки відповідачем позбавило позивача, як власника землі, права на отримання від цієї земельної ділянки доходу в розмірі орендної плати. Разом з тим, власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою КМУ, а тому дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Земельним кодексом України передбачено, що право на землю може бути виражено або в праві власності, або в праві користування землею.

Відповідно до ст.93 ЗК України різновидом права користування є право оренди земельної ділянки, тобто засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до Податкового кодексу України платниками податку за землю є власники земельних ділянок, землекористувачі. Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або у користуванні. Податковим кодексом України передбачено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Статтею 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Згідно приписів ст.189 ЗК України та ст.20 Закону України «Про охорону земель», сільські, селищні, міські районні та обласні ради здійснюють самоврядний контроль за використанням та охороною земель.

Відповідно до положень ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки, що випливає з положень ст.377 ЦК України і ст.120 ЗК України.

Статтями 156 та 157 ЗК України визначено підстави та порядок стягнення збитків із землекористувачів.

Так, ст.156 ЗК України закріплене право на відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам заподіяних внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

В свою чергу, ст.157 ЗК України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад (п. п. 1,2).

Відповідно до ч.2 п.2 ст.22 ЦК України, збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У відповідності до ч.1 ст.1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власників та землекористувачам» відшкодуванню підлягають неодержані доходи.

Неодержані доходи це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Стаття 12 ЗК України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. «ґ» ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що в своєму рішенні суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою КМУ.

Також колегія суддів вважає неспроможними доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не дослідив зміст правовідносин, де вбачається, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України, з огляду на наступне.

У справі, яка переглядається, районним судом установлено, що предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача як власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати згідно зі ст.ст.1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований.

Як зазначалося вище, відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач є власником вищевказаного нерухомого майна, а саме Кінотеатру, яке розміщене на земельній ділянці Кам`янської міської ради.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст.120 ЗК України).

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п. «е» ч.1 ст.141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина 1 ст.93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» ч.1 ст.96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст.125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи ч.2 ст.120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі №751/1543/19 (провадження №61-9917св22).

Отже, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами виникли правовідносини з приводу повернення безпідставно набутого майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не перевірив розрахунок зроблений позивачем та дійшов помилкового висновку про задоволення позовної заяви, оскільки вона не ґрунтується на відповідних доказах, а отже суму, що заявлена до стягнення не можна вважати обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 ст.289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 01 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 ст.288 Податкового кодексу України.

При цьому, ст.12 Закону України «Про оцінку земель» регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (ст.13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (ст.18 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями ч.3 ст.23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Таким чином, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 (далі Порядок №1051).

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до ст.20 Закону України «Про оцінку земель», є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

При цьому, власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Відтак, технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

У той же час, пунктом 162 Порядку №1051 визначено відомості, які можуть надаватися державними кадастровими реєстраторами у формі: 1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; 2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41; 3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); 4) копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Витяги, довідки, викопіювання та копії документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру, в паперовій та електронній формі відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» мають однакову юридичну силу.

Таким чином, як положення Податкового кодексу України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

З огляду на те, що земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, які містять інформацію щодо предмета спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №905/1680/20, а також у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі №904/4933/15.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , була фактично сформована лише в січні 2021 року.

Тобто, позивач під час підготування та подачі даного позову до суду в 2019 році не знав та не міг знати коли сформована земельна ділянка, а тому останній видобував свою правову позицію щодо стягнення збитків з відповідача на підставі документів, які були в його розпорядженні на той час.

Разом з тим, в подальшому, після того як відповідачем було сформовано земельну ділянку та надано до суду першої інстанції витяг з нормативної грошової оцінки, позивачем було зменшено позовні вимоги у відповідності до зменшеного розміру земельної ділянки, яку фактично використовував відповідач, а саме відбулося зменшення розміру земельної ділянки з 0,5881 га до 0,5249 га, та як наслідок відбулося зменшення позовних вимог з 427 600, 04 грн до 381 648, 09 грн.

Таким чином, оскільки апелянтом лише ставиться під сумнів вірність розрахунку недоотриманої орендної плати, при цьому, не надається свого розрахунку, не оскаржувався лист відділу у м.Кам`янське міськрайонного управління у Петриківському районі та у м.Кам`янське ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 05 травня 2018 року №4-0.192-183/122-18, або дії чи бездіяльність даного державного органу, не оскаржувалося і рішення комісії щодо затвердження збитків, тому колегія суддів вважає, що доводи скаржника щодо правомірності проведення розрахунку недоотриманої орендної плати є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Отже, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених належними та допустимими доказами, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, надавши вибірково оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки районний суд належно обґрунтував прийняття чи відхилення того чи іншого доказу та надав вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, в цілому зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Водночас, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова