Номер провадження: 22-ц/813/5123/23 Головуючий у 1-й інстанції: Шестакова Я.В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Воронцової Л.П.

Склярської І.В.

секретар Триколіч І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мастістий Ілля Андрійович, за апеляційною скаргою Одеської міської ради, за апеляційною скаргою Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Шестакової Я.В. в цивільній справі №522/12406/22 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про стягнення втрат від інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Мастістого І.А. звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, Департаменту транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про стягнення втрат від інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2019 року у справі №522/16617/18 його позов до Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилстройсервис-2», Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради про відшкодування шкоди задоволено частко. Стягнуто солідарно з Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на його користь відшкодування шкоди у розмірі 1570376,46 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. Судове рішення залишено без змін після його перегляду 11.11.2021 року Одеським апеляційним судом. Позивач зазначав, що суди визнали доведеним та обґрунтованим розмір збитків, які він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 1570376,46 грн, а саме прямих збитків від пошкодження автомобіля у розмірі 1553971,96 грн та витрат, пов`язаних з усуненням наслідків завдання збитків, а саме витрат на евакуацію, огляд, попередню оцінку, першочергові ремонтні роботи 16404,5 грн.

Посилаючись на невиконання відповідачами грошового зобов`язання з відшкодування збитків, завданих їх бездіяльністю, та положення ст.625 ЦК України, ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху на його користь 743661,47 грн., з яких 602198,56 грн. втрати від інфляції та

141462,91 грн. 3% річних за останні три роки, які передують зверненню до суду за період з 05.09.2019 року по 05.09.2022 рік; стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Одеської міської ради та Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 30063,11 грн., з яких 22060,65 грн. інфляційні втрати за час прострочення виконання рішення суду, а також 8002,46 грн. - 3% річних нарахованих на суму заборгованості за період з 11.11.2021 року по 11.01.2022 рік.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з Одеської міської ради та Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 11.11.2021 року на користь позивача з відповідачів у солідарному порядку стягнуто кошти у розмірі 1570376,46 грн, а відтак спір стосується порушення грошового зобов`язання, тому є підстави для стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України. Визначаючи час прострочення виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок зі сплати заборгованості у відповідачів виник з моменту винесення постанови Одеським апеляційним судом 11.11.2021 року, та зважаючи, що у проміжок часу до зупинення виконання рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалою Верховного Суду до 11.01.2022 року, який становить 62 дні, рішення суду не було виконано, дійшов висновку про те, що вказаний період і є простроченням виконання судового рішення. Суд зазначив, що фактично грошове зобов`язання виконано 28.12.2022 року.

При цьому суд першої інстанції звільнив відповідачів від цивільної правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання у період дії воєнного стану.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що право на нарахування інфляції та 3% річних згідно ст.625 ЦК України у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо відшкодування шкоди виникає у позивача лише з моменту набрання чинності судовим рішенням, а не з дня його ухвалення, оскільки обов`язок з відшкодування збитків виникає із факту їх завдання, а не з моменту набрання чинності рішенням суду про їх стягнення, а тому право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат виникає у позивача на його думку щонайменше з моменту визначення судом суми збитків, що співпадає з моментом ухвалення рішення у справі. Вказує на те, що наявність ухвали Верховного Суду про зупинення виконання рішення суду не впливає на застосування ст.625 ЦК України, яка застосовується за весь час прострочення виконання зобов`язання до моменту його фактичного виконання. При цьому посилається на правові висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 19 червня 2019 року у справі 703/2718/16-ц.

Скаржник вказує, що суд звільнив відповідачів від цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання у період дії воєнного стану не дослідив впливу військового стану на можливість виконання зобов`язань за спірними правовідносинами, обмежився лише формальною констатацією введення воєнного стану та посиланням на те, що стягнення цієї суми може призвести до тяжких фінансових наслідків. Вважає, що відповідальність за ст.625 ЦК України настає у боржника незалежно від наявності форс-мажорних обставин, що передбачено вказаною нормою закону.

Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить частково скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2023 року в частині стягнення втрат від інфляції та 3% річних.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував відсутність в діях Департаменту вини, яка є обов`язковою умовою настання відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України. Звертає увагу на те, що Департаментом було виконано судове рішення 28.12.2022 року в повному обсязі, крім того рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2022 року по справі 522/16617/18 Департаменту було надано відстрочку щодо сплати суми присудженої судом до 30.11.2022 року. Скаржник вказує, що дія ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди.

Одеська міська рада в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2023 року у частині стягнення з Одеської міської ради та Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради 30063,11 грн. на суму заборгованості за період з 11.11.2021 по 11.01.2022 рік та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 залишити без змін.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив докази, невірно встановив обставини справи та допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує про те, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржника, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року №845 (далі-Порядок). Відповідно до вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів, поданих стягувачем виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження. ОСОБА_1 звернувся до органів Казначейства із відповідною заявою про стягнення з Одеської міської ради та Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради коштів у розмірі 1570376,47 грн тільки 14.01.2022 року.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2019 року у справі №522/16617/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилстройсервис-2», Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто солідарно з Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди у розмірі 1570376,46 гривень, вирішено питання розподілу судових витрат. В частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилстройсевис-2» та Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради відмовлено (а. с. 14-24).

Постановою Одеського апеляційного суду від 11.11.2021 року апеляційні скарги Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2019 року залишено без змін (а. с. 25-37).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2022 року касаційні скарги Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради та Одеської міської ради залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11.11.2021 року залишено без змін. (а.с. 38-43).

14 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до органів казначейства із заявою про виконання вказаного рішення суду, що не заперечувалося представниками сторін під час апеляційного перегляду справи.

28.12.2022 року на виконання рішення суду здійснено ДТЗОДР ОМР безготівковий перерахунок грошових коштів на банківський рахунок позивача, а саме 1580 646,46 грн. (а. с. 194 т.1).

Апеляційний розгляд.

В судовому засіданні апеляційного суду кожен із представників сторін: позивача, адвокат Мастістий І.А., відповідачів: Одеської міської ради Танасійчук І.М., представник Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Храпицький О.О., надали пояснення на підтримання доводів своїх апеляційних скарг.

Позиція апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку про те, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті12,81 ЦПК України).

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є питання стягнення з Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже , приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц (провадження N 14-16цс18).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі мають перед позивачем грошове зобов`язання, що підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року, яке набрало законної сили 11.11.2021 року, після його перегляду в апеляційному порядку, про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача 1570376,46 грн.

Фактично рішення суду виконано 28.12.2022 року, що не заперечується сторонами.

За викладеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачі допустили прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст.625 ЦК України, а доводи апеляційної скарги Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про те, що дія ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди не приймає до уваги з тих підстав, що правила відповідальності, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України поширюються на порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Перевіряючи доводи апеляційних скарг щодо часу прострочення виконання грошового зобов`язання, апеляційний суд виходить з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Частинами другою та четвертою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, атверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р.№845 (далі Порядок №845)

Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 26 Порядку №845 передбачено, що безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Відповідно до пункту 41 Порядку № 845 (розділ «Безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам) орган казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, зокрема, шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

За пунктом 42 Порядку № 845 у разі здійснення безспірного списання коштів місцевих бюджетів згідно з п.41 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у п.6 цього Порядку до органу казначейства за місцезнаходженням органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, внаслідок незаконного прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей (абз.2 п.48 Порядку №845)

Частинами другою та четвертою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У даній справі кошти в рахунок відшкодування шкоди позивачу стягнуто з бюджетних установ, а отже відповідно до ч.2,4 ст.6 Закону України таке рішення виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у відповідності до Порядку №845 на підставі звернення стягувача та на підставі наданих ним відповідно до вказаного порядку документів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції позивач звернувся до ДКС для стягнення коштів за судовим рішенням 14.01.22 року, а тому висновок суду першої інстанції про те, що відлік часу прострочення грошового зобов`язання у відповідачів починає перебіг з 11.11.2021 року є помилковим.

Апеляційний суд не може погодитися і з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для звільнення відповідачів від цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання у період дії воєнного стану з таких підстав.

Спеціальною нормою, яка встановлює відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України) передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Верховний Суд України у своїй постанові від 12 квітня 2017 року при розгляді справи №913/869/14 щодо неоднакового застосування судами норм ст.617 та ст.625 ЦК України зазначив: правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611,625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 цього Кодексу.

Разом із тим ст. 617 ЦК встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми ст. 625 ЦК, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК).

Крім того, поза увагою суду залишено ту обставину, що посилання відповідачів на неспроможність виконати грошове зобов`язання внаслідок запровадження воєнного стану, як того вимагають приписи ст.ст.12,81 ЦПК України, не підтверджено належними та допустимими доказами.

За викладених обставин рішення суду першої інстанції в частині визначення часу порушення грошового зобов`язання не можна визнати законним та обґрунтованим, а відтак і суми визначені судом до стягнення, а тому рішення суду в зазначених частинах необхідно змінити, як в частині періоду невиконання рішення суду з 11.11.2021 по 11.01.2022 року на 15.04.2022 по 05.09.2022 р., (враховуючи межі заявлених вимог і строк перерахування коштів, визначений Порядком) так і в частині стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання рішення суду та 3% річних нарахованих на суму заборгованості, збільшивши суми визначені судом до стягнення відповідно з 22060,65 грн. до 122489,33 грн., та з 8002,46 грн. до 14714,00 грн.

З огляду на часткове задоволення апеляційних вимог позивача за результами перегляду справи в апеляційному порядку, з огляду на положення ст. 141 ЦПК України, з Одеської міської ради та Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір сплачений, ним за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 3430,13 грн.

Повний текст постанови складено 26.05.2023 року.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мастістий Ілля Андрійович, Одеської міської ради та Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2023 року в частині стягнення з Одеської міської ради та Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат за час прострочення виконання рішення суду та трьох відсотків річних нарахованих на суму заборгованості за період з 11.11.2021 року по 11.01.2022 року змінити, збільшивши суму інфляційних втрат за час прострочення виконання рішення суду з 22060,65 грн. до 122489,33 грн. та трьох відсотків річних нарахованих на суму заборгованості з 8002,46 грн. до 14714 грн., та період з 11.11.2021 року по 11.01.2022 року на 15.04.2022 року по 05.09.2022 року.

Стягнути з Одеської міської ради () та Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 3430,13 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: Л.П. Воронцова

І.С. Склярська