Справа № 466/2074/23
Провадження № 2/466/1176/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Мошовській М.-О.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дяків Д.І.

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бельдій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна,-

встановив:

28 лютого 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дяків Дмитро Іванович звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 будівельних матеріалів та приладдя, використаних при будівництві будівель та споруд, що розташовані на земельній ділянці у АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності на майно, яке підлягає поділу між подружжям у розмірі 3 726 492,50 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що 08 травня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб; 18 лютого 2020 року Франківським районним судом м. Львова у справі №465/1567/19 такий шлюб розірвано; протягом спільного життя подружжя набуло майно, яке стало предметом розгляду у справі №465/2714/19, та було поділено рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2022 року, окрім об`єкту незавершеного будівництва самочинно збудованого будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак просить визнати за позивачем право власності на 1/2 будівельних матеріалів та приладдя, використаних при будівництві будівель та споруд, що розташовані на земельній ділянці у АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності на майно, яке підлягає поділу між подружжям у розмірі 3 726 492,50 грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Льовва від 17.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.30).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 06.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.54).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дяків Д.І. позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи їх Висновком експерта від 02.02.2023 року №СЕ-19/109-23-774-ОБ, проведеного судовим експертом Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справа України Мицканом Р.В.

У відзиві на позовну заяву від 10 квітня 2023 року представник відповідача адвокат Бельдій Н.В. частково визнала позовні вимоги, а саме в частині визнання права власності на 1/2 будівельних матеріалів та приладдя, використаних при будівництві будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; просила стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача грошову компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності на майно, яке підлягає поділу між подружжям у розмірі 1 344 000,00 грн.

У судовому засіданні представник відповідача доводи відзиву підтримала у повному обсязі, покликаючись на доказ позивача, а саме на Висновок експерта від 02.02.2023 року №СЕ-19/109-23-774-ОБ, проведеного судовим експертом Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справа України Мицканом Р.В.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 08 травня 1999 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. 18 лютого 2020 року Франківським районним судом м. Львова у справі №465/1567/19 ухвалено рішення про розірвання даного шлюбу.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2022 року в цивільній справі № 465/2714/19 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

- Квартира АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

- Автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, Седан В, 2013 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

- 1/6 квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

- 1/6 гаража за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

- Гараж за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_2 ряд НОМЕР_3 адреса ГК: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер майна: 20286577;

- Земельна ділянка пл. 0,0675 га. за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:1395, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

- Земельна ділянка пл. 0,0561 за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0175;

- Автомобіль марки LAND ROVER DISCOVERY , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

В частині визнання за ОСОБА_1 права власності на об`єкт незавершеного будівництва двохповерховий житловий будинок, пл. 240 кв.м., з прибудинковими спорудами, а саме гаражем, пл. 60 кв.м. і банею пл. 100 кв.м., за адресою: АДРЕСА_6 , вартістю 5 354 490 грн. відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності на майно, яке підлягає поділу між подружжям у розмірі 1 348 363 (один мільйон триста сорок вісім тисяч триста шістдесят три) гривні 80 коп.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2022 року в цивільній справі № 465/2714/19 не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с.9-12).

Відтак питання поділу вартості матеріалів та приладдя, використаних при будівництві будівель та споруд, що розташовані на земельній ділянці в АДРЕСА_1 у рамках цивільної справи №465/2714/19 не вирішено, що указує на порушене право позивача, котре підлягає судовому захисту.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. Тобто, ВС відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до Висновку експерта від 02.02.2023 року №СЕ-19/109-23-774-ОБ сума в 7 452 985 грн вказана як вартість будівництва будівель та споруд, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання експерту позивачем було поставлено наступне питання: яка вартість будівництва з урахуванням будівельних матеріалів будівель та споруд розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивач навмисно ставить експерту таке питання, яке автоматично буде завищувати ціну вказаного будинку та інших споруд, оскільки в таку ціну буде входити як вартість будівельних матеріалів, так і вартість самого будівництва. У Висновку експерта загальна вартість самого будинку розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 становить 5 857 900 грн. та розбита на дві суми: вартість безпосередньо будівництва вищевказаного будинку 3 169 900 грн. та вартість безпосередньо будівельних матеріалів, приладдя та комплектуючих 2 688 000 грн. (а.с.13-20).

Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до позиції КЦС ВС, висловленої в постанові від 23 січня 2019 року у справі №352/1974/15-ц «об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю», також у постанові від 25 травня 2022 року у справі №206/1198/20 КЦС ВС вказав наступне: «До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва. При цьому ОСОБА_1 позовних вимог про визнання права власності на частину будівельних матеріалів, що були витрачені на будівництво спірного будинку, відповідно до частини третьої статті 331 ЦК України, не заявляв». Відтак норми ЦК України, а також Верховний суд притримуються чіткої позиції про те, що особа (до завершення будівництва) є власником виключно будівельних матеріалів, які використовувались при такому будівництві і вартість таких повинна бути предметом поділу, але аж ніяк предметом поділу не повинна бути вартість будівництва, тобто зведення такого об`єкту (майна/самочинної будови).

Суд приходить до висновку, що відповідач підставно визнає виключно вартість безпосередньо будівельних матеріалів, приладдя та комплектуючих, які були використані при будівництві будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , вартість яких вказана у Висновку експерта, який поданий позивачем, у сумі 2 688 000 грн. Відтак, компенсація вартості будівельних матеріалів вищевказаного будинку для позивача становить 1 344 000 грн. З цих підстав в частині стягнення вартості будівництва у сумі 3 169 900 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 3 606,61 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 будівельних матеріалів та приладдя, використаних при будівництві будинку, розташованого на земельній ділянці в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності на майно, яке підлягає поділу між подружжям у розмірі 1 344 000,00грн.(один мільйон триста сорок чотири тисячі гривень 00 копійок)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 606,61 (трьох тисяч шістсот шість гривень шістдесят одна коп.).

В решті позовним вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_7 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 27.11.2023.

Суддя В. В. Свірідова