Ухвала

Іменем України

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 2-5098/2009

провадження № 61-7521ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року у справі за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки в натурі, припинення спільної часткової власності, визнання права власності та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила виділити в натурі 55/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку під літ. «А» загальною площею 37,26 кв. м, житловою площею 19,06 кв. м, сараю з погребом під літ. «В», площею 28,5 кв. м, гаражу під літ. «Е», площею 23,2 кв. м, навісу під літ. «К», площею 31,6 кв. м, навісу під літ. «Л», площею 42,7 кв. м, теплиці під літ. «П», площею 22,5 кв. м, що розташовані на земельній ділянці 471 кв. м та визнати право власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку під літ. «А» загальною площею 37,26 кв. м, житловою площею 19,06 кв. м, сараю з погребом під літ. «В», площею 28,5 кв. м, гаражу під літ. «Е», площею 23,2 кв. м, навісу під літ. «К», площею 31,6 кв. м, навісу під літ. «Л», площею 42,7 кв. м, теплиці під літ. «П», площею 22,5 кв. м, що розташовані на земельній ділянці 471 кв. м.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є власницею вищезазначеного будинку та користувачем земельної ділянки, які знаходяться за вищезазначеною адресою, з метою реалізації свого права позивач реконструювала будинок без належного дозволу, але при цьому не порушивши права сусідів та з дотриманням санітарно-будівельних і державно-будівельних норм.

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила виділити в натурі 45/100 житлового будинку літ. «Б», загальною площею 62,2 кв. м, житловою площею 49,0 кв. м, уборну літ. «И», площею 1,0 кв. м, що розташовані на земельній ділянці 1 000 кв. м з присвоєнням окремої поштової адреси: АДРЕСА_1 .

Позивач у зустрічному позові посилалася на те, що вона зі згоди ОСОБА_2 , за власні кошти побудувала вищезазначений житловий будинок, без належного дозволу, але при цьому не порушивши права сусідів та з дотриманням санітарно-будівельних і державно-будівельних норм.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2009 року з урахуванням ухвали від 05 травня 2014 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Виділено з домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі частку у розмірі 55/100 частини домоволодіння, що складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 37,26 кв. м, житловою площею 19,06 кв. м та надвірних споруд: сараю з погребом під літ. «В», площею 28,5 кв. м, гаражу під літ. «Е», площею 23,2 кв. м, навісу під літ. «К», площею 31,6 кв. м, навісу під літ. «Л», площею 42,7 кв. м, теплиці під літ. «П», площею 22,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 та припинено її право часткової власності на вказану частину. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок під літ. «А», який складається із: 1 -житлової, площею 19,06 кв. м, 2 - кухні, площею 8,0 кв. м, З - коридору, площею 4,6 кв. м, 4 - ванної, площею 2,8 кв. м, 5 - туалету, площею 1,6 кв. м, 6 - тамбуру, площею 1,2 кв. м, загальною площею 37,26 кв. м, житловою площею 19,06 кв. м та надвірних споруд: сараю з погребом під літ. «В», площею 28,5 кв. м, гаражу під літ. «Е», площею 23,2 кв. м, навісу під літ. «К», площею 31,6 кв. м, навісу під літ. «Л», площею 42,7 кв. м, теплиці під літ. «П», площею 22,5 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходяться на земельній ділянці площею 471 кв. м.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 задоволено. Виділено з домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі частку у розмірі 45/100 частини домоволодіння, що складається з житлового будинку під літ. «Б»: загальною площею 62,2 кв. м, житловою площею 44,2 кв. м та надвірних споруд вбиральні під літ. «И», 1,0 кв. м, що належить ОСОБА_3 та припинено її право часткової власності на вказану частину. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок під літ. «Б» який складається із: 2-1 - житлової, площею 13,2 кв. м, 2-2 -житлової, площею 8,7 кв. м, 2-3 - житлової, площею 15,4 кв. м, 2-4 - житлової, площею 6,9 кв. м, 2-5 - коридору, площею 8,1 кв. м, 2-6 - санвузлу, площею 5,1 кв. м, 2-7 - кухні, площею 4,8 кв. м, загальною площею 62,2 кв. м, житловою площею 44,2 кв. м та надвірних споруд вбиральні під літ. «И», площею 1,0 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходяться на земельній ділянці площею 1 000 кв. м.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2009 року у цій справі закрито.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2009 року питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося.

05 травня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з урахуванням такого.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2009 року слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Право касаційного оскарження передбачене статтею 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 389 ЦПК України особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом касаційна скарга може бути подана особою, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки лише після розгляду судом апеляційної інстанції її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Як виняток, допускається оскарження постанови апеляційного суду у касаційному порядку, якщо безпосередньо судом апеляційної інстанції ухвалено судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, особи, яка не брала участі у справі.

Вказаний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 0907/2-6526/2011 (провадження № 61-12092ск22).

Ураховуючи наведене, оскарження рішення суду першої інстанції без постанови апеляційного суду статтею 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року слід відмовити з таких підстав.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 прийняла спадщину у вигляді 1/3 частини домоволодіння від частки, яка належала спадкодавцю на праві власності за рішенням суду.

Таким чином, станом на час вирішення цього спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 власником будинку під літ. «А» була ОСОБА_2 , ОСОБА_1 стала спадкоємцем частини майна ОСОБА_2 після вирішення цього спору, тому рішення суду про виділення часток домоволодіння в натурі, яке належало позивачу ОСОБА_2 на праві власності, не вирішує питання про права ОСОБА_1 , вона не була учасником правовідносин на час вирішення цього спору.

ОСОБА_1 не надала апеляційному суду належних, допустимих доказів того, що саме рішенням суду першої інстанції у цій справі, у будь-який спосіб порушено її права.

Враховуючи викладене, рішенням суду першої інстанції у цій справі питання про права, обов`язки, свободи та інтереси ОСОБА_1 не вирішувалося.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження в цій частині слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року у справі за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки в натурі, припинення спільної часткової власності, визнання права власності та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі, визнання права власності - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров