ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/749/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/64/23 Категорія: на ухвалу Казидуб О.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

секретар Пойнер В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2 ;

відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України;

третя особа ОСОБА_3 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу Моторне (транспортне) страхове бюро України;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: стягнути з МТСБУ на його користь не сплачене страхове відшкодування (регламентну виплату) в розмірі 143896,32 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., витрати здійснені на оплату авто товарознавчого дослідження в розмірі 4000 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на його користь різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням в розмірі 160153,49 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2023 року провадження в указаній справі в частині заявлених відносно ОСОБА_3 вимог закрито на підставі ч. 1 ст. 206 ЦПК України.

05 квітня 2023 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, залучено в якості третьої особи ОСОБА_3 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2023 року закрито провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В задоволенні стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн.00 коп. з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України відмовлено.

Ухвала суду обґрунтована тим, що у зв`язку з відмовою позивача від позову провадження у справі підлягає закриттю.

Суд першої інстанції вважав, що представником відповідача не надано доказів необґрунтованих дій позивача, не зазначено, в чому саме полягали необґрунтовані дії ОСОБА_1 та чим це підтверджено.

На думку місцевого суду подання позивачем ОСОБА_1 заяви про закриття провадження у справі, в зв`язку з відмовою від позову, є реалізацією суб`єктивного процесуального права позивача у даній справі, однак не є свідченням необґрунтованості поданої позивачем позовної заяви та не дає підстав для висновку, що внаслідок саме неправильних дій позивача було ініційовано провадження у даній справі, оскільки оцінка обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог в даному випадку судом першої інстанції не здійснювалась.

Суд вважав, що матеріали справи не містять доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, здійснених останнім в ході розгляду справи, а представником відповідача не доведено які дії позивача в ході розгляду справи слід вважати необґрунтованими та в чому їх прояв, тому відсутні підстави для покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні витрат, понесених відповідачем та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

У апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи та порушив норми процесуального права у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви.

Вказує, що відповідачем належним чином у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України подано докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу.

Апелянт вважає, що суд почав досліджувати питання щодо необґрунтованості дій позивача та застосовувати невірну норму ЦПК України, а саме ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Вказує, що дана норма регламентує інші правовідносини, оскільки закриття провадження у справі може відбуватися і із інших підстав.

Зазначає, що норма права, яка дає відповідь, що позивач компенсує витрати відповідача у разі закриття провадження у зв`язку з відмовою є ч. 3 ст. 142 ЦПК України, яку суд першої інстанції проігнорував.

На думку апелянта, суд прийшов до хибного висновку про те, що відповідач не має права на компенсацію судових витрат, які планує понести у зв`язку з тим, що не довів необґрунтованість дій позивача, що суперечить принципу щодо відшкодування витрат понесених сторонами.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, просить залишити її без змін.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Від ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який з`явився в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки ухвала суду оскаржується в частині відмови в задоволенні стягнення витрат на правову допомогу, то відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в цій частині.

Згідно із матеріалами справи у січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2023 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2023 року провадження в указаній справі в частині заявлених відносно ОСОБА_3 вимог закрито на підставі ч. 1 ст. 206 ЦПК України.

05 квітня 2023 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, залучено в якості третьої особи ОСОБА_3

05 квітня 2023 року під час розгляду справи представник позивача за дорученням ОСОБА_2 в судовому засіданні надав заяву ОСОБА_1 про відмову від позову, яку було задоволено судом першої інстанції та ухвалою суду від 05 квітня 2023 року провадження у справі закрито.

У судовому засіданні 05 квітня 2023 року представник відповідача просив суд стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що подання позивачем ОСОБА_1 заяви про закриття провадження у справі, в зв`язку з відмовою від позову, є реалізацією суб`єктивного процесуального права позивача у даній справі, однак не є свідченням необґрунтованості поданої позивачем позовної заяви та не дає підстав для висновку, що внаслідок саме неправильних дій позивача було ініційовано провадження у даній справі, оскільки оцінка обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог в даному випадку судом першої інстанції не здійснювалась.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 6 статті 142 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно із роз`ясненнями п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що вони відбулися внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

При цьому, у відповідності до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК).

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені.

Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не доведено, які дії позивача в ході розгляду справи слід вважати необґрунтованими та в чому їх прояв.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, здійснених останнім в ході розгляду справи.

Крім того оскільки цивільним процесуальним законодавством передбачено право позивача на відмову від позову за його заявою, сама по собі відмова від позову не є необґрунтованими діями позивача.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції помилково почав досліджувати питання щодо необґрунтованості дій позивача та застосовував неправильну норму ЦПК України, колегія суддів не бере до уваги.

У даному випадку позивач відмовився від позову, відтак при вирішенні питання про компенсацію понесених відповідачем витрат на правничу допомогу слід керуватися ч. 5 ст. 142 ЦПК України та зокрема встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Доводи апелянта про подання ним доказів понесення витрат на правничу допомогу у відповідності до вимог частини 8 статті 141 ЦПК України, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, що відповідачем не доведено необґрунтованість дій позивача, які є підставою для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене,колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено обґрунтовану ухвалу в частині відмови в задоволенні стягнення витрат на правову допомогу, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду, а процесуальних порушень, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, тому ухвала суду в цій частині скасуванню чи зміні не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України слід залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2023 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 26 травня 2023 року.

Судді