Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/3141/23
Провадження № 2/935/718/23
РІШЕННЯ

Іменем України

27 листопада 2023 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Янчук В.В.,

зі секретарем судового засідання - Кумечко С.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - позивач, АТ «Таскомбанк») звернулись до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 111152,33 грн та понесених судових витрат.

В обгрунтування позовних вимог зазначили, що 24 серпня 2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № (далі - Договір), за умовами якого позичальнику було надано кредит в розмірі 91 203,00 грн. строком користування 60 місяців, на умовах узгоджених Договором, у Паспорті споживчого кредиту №5916336, Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які складають єдиний кредитний договір та відповідно до яких узгоджено суму кредитування 91 203,00 грн, строк користування кредитом на 60 місяців, річні проценти за користування кредитом - 0,01 %, щомісячні проценти від суми кредиту - 2,49 %.

Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами.

25.08.2022 право вимоги за кредитним договором відступлено АТ «Таскомбанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021, отже позивач є новим кредитором ОСОБА_1 , утім останній належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, грошові кошти не сплачував як первісному так і новому кредитору, внаслідок чого допустив заборгованість за Кредитним договором станом на 28.08.2023 у розмірі 111 152,33 грн., яка складається з наступного: 91 203,00 грн. - заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 0,43 грн. грн. - заборгованості по річним процентам (в т.ч. прострочена); 19 948,90 грн. - заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена), які у добровільному порядку відповідач не погашає, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 02.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачу, що він має право подати до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін протягом п`яти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзив на позов і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження.

Відзив на позов від відповідача до Коростишівського районного суду Житомирської області не надійшов.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 24 серпня 2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № (індивідуальна частина) (а.с.8-12), згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах встановлених договором.

У п.1.2. Договору, сторонами узгоджено суму кредиту у розмірі 91203 грн., строк на який надається кредит - 60 місяців.

Відповідно до п.1.3. Договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів).

Сторонами було узгоджено, що підписавши Договір, позичальник доручає кредитодавцю сплатити за рахунок отриманого кредиту суми грошових коштів за наступними реквізитами: ТОВ «ФК «ЦФР» суму 86860 грн. в рахунок погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 08.11.2021 р. за рахунок кредитних коштів згідно кредитного договору № від 24.08.2022 р. та заяви клієнта ОСОБА_1 без ПДВ.

Згідно з Паспортом кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5916336 (а.с.13-23), було узгоджено суму кредиту 91 203,00 грн., строк на який надається кредит 60 місяців, узгоджено розмір відсотків, а саме: 0,01 % річних, 2,49% щомісячні від суми кредиту, мета отримання кредиту - будь-які законні цілі, узгоджено графік платежів та їх щомісячний розмір, відповідальність сторін.

На підтвердження факту передачі ОСОБА_1 грошових коштів та користування ними надано Виписку по особовому рахунку відповідача за період з 24.08.2022 по 28.08.2023 (а.с.43-125).

Виписка по рахунку та платіжне доручення згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом щодо передачі відповідачеві грошових коштів та користування ними.

01.09.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк», було укладено Договір факторингу № 01/09/21 (а.с.24-41), відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) АТ «Таскомбанк» новий кредитор набуває за плату належні йому права вимоги до позичальників, вказаними у реєстрі прав вимоги.

Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021, АТ «Таскомбанк» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № .

Відповідно до повідомлення-вимоги від 19.05.2023 за №11975/70.2. (а.с.126-127), на адресу ОСОБА_1 АТ «Таскомбанк» було направлено лист зі змісту якого відповідача було повідомлено про те, що право вимоги за кредитним договором № , який було укладено між ним, ОСОБА_1 , та ТОВ «ФК «ЦФР» відступлено АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги розмір заборгованості станом на 18.05.2023 склав 81 225,22 грн.- основний борг; 0,28 грн. - строкова заборгованість за процентами; 9 977,78 грн. -прострочення заборгованості; 13 754,57 грн.- прострочення щомісячних відсотків; 1845,16 грн.строкових щомісячних відсотків (а.с.126)

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовував свої вимоги (а.с.42) встановлено, що станом на 28.08.2023 заборгованість відповідача становить 111 152,33 гривень, з яких: 91 203,00 гривень - заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 0,43 гривень - заборгованості по річним процентам (в т.ч. прострочена); 19 948,90 гривень - заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена).

Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договору відступлення права вимоги від 01.09.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передала (відступила) АТ «Таскомбанк» право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором від 24.08.2022 за № , отож АТ «Таскомбанк» є новим кредитором по відношенню до відповідача.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих за кредитним договором та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Приписами абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України.

Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання щодо несвоєчасного внесення грошових коштів на виконання умов кредитного договору від 17.11.2020 є доведеною зібраними та дослідженими безпосередньо судом доказами, що додані до матеріалів справи, відтак останній зобов`язаний нести юридичну відповідальність за порушення зобов`язання.

Водночас як було встановлено судом банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись у 19.05.2023 до відповідача із досудовою вимогою, до спливу строку дії договору.

Встановлені судом обставини свідчать, що кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тощо.

Як слідує із розрахунку заборгованості (а.с.42), після пред`явлення досудової вимоги позивачем нараховувались проценти, зокрема по процентах - 0,43 грн.; по щомісячних процентах нараховано 19 948,90 грн.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припинилось з травня 2023 року шляхом пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивачем вимоги щодо стягнення із відповідача коштів у відповідності до вимог ст.625 ЦК України, не ініціювались, що є виключним правом позичальника та відповідно позивача.

Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про її розгляд, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього банку про стягнення кредитної заборгованості, не заперечив наявної заборгованості, укладення договору з позивачем, отримання кредитних, розміру нарахованої заборгованості.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору із відповідачем, оскільки усі умови прямо передбачені в кредитному договорі та паспорті споживчого кредиту, які безпосередньо підписані позичальником, також доведено порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за таким кредитним договором.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в розмірі 106 803,01 грн., з яких: 81 225,22 грн. заборгованість по тілу кредиту; 0,28 грн строкова заборгованість за відсотками; 9 977,78 грн. прострочення боргу, 13 754,57 грн.- прострочення щомісячних відсотків; 1 845,16 грн. строкові щомісячні відсотки, за вирахуванням сум нарахованих позивачем після пред`явлення досудової вимоги, внаслідок чого банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Вирішуючи питання судових витрат суд керується Главою 8 ЦПК України, а тому у разі задоволення позову частково, понесені позивачем витрати присуджує із відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної суми позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 13, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «ТаскомБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 24.08.2022 в розмірі 106 803 (сто шість тисяч вісімсот три) гривні 01 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 578,97 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено: 27 листопада 2023 р.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», , юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30.

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя В.В. Янчук