ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Смілянського Ярослава Геннадійовича на додаткове рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 15 червня 2023 року по справі за заявою представника ОСОБА_2 , адвоката Романченка Олексія Михайловича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У травня 2023 року до Октябрського районного суду міста Полтави надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Романченка О.М. про ухвалення додаткового рішення . У вказаній заяві представник позивача просив ухвалити додаткове рішення у справі №643/10818/19, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50000 гривень .

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2022 заяву представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Романченка О.М. про ухвалення додаткового рішення повернуто без розгляду.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Романченка О.М. задоволено. Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2022 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення).

Додатковим рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 15 червня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Романченка О.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Не погодившись із таким судовим рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим. Судом не враховане клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання , для ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. Що у свою чергу унеможливило подання відповідачем заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу , які підлягають розподілу між сторонами.

Крім іншого апелянт посилається на необхідність розраховувати кошти за правничу допомогу що підлягають розподілу між сторонами відповідно до Рішення Ради адвокатів Харківської області №13/1/7 від 21.07.2021 року , згідно якого рекомендована вартість години робочого часу адвоката складає 1500 грн., натомість сума заявлена представником позивача ( 4166,00 грн.) є значно завищеною.

Також апелянтом у своєму розрахунку наданому суду апеляційної інстанції вказується , що доцільними та неминучими є лише витрати за 7 год. роботи адвоката , з оплатою за їх вартість -10 500 грн(1500*7) .

Відтак, скаржник просить скасувати додаткове рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 15 червня 2023 року , та ухвалити нове , яким заяву представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Романченка О.М. про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково , стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1588432 гривні 19 копійок загальну заборгованість за договором позики від 06.06.2019. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 9605 гривень (т.2 а.с.114-117).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 травня 2023 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2022 року скасовано, з підстав неналежного повідомлення відповідача та його представника про розгляд справи. Ухвалено нове рішення , яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1588432 гривні 19 копійок загальну заборгованість за договором позики від 06.06.2019. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 9605 гривень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції до суду надано ордер на надання правової допомоги адвоката Романченко Олексія Михайловича(ХВ№734000377) АХ№1104590, договір №11/10-2019 від 11 жовтня 2019 року , додаткову угоду № 1 від 11 жовтня 2019 року до договору про надання правової допомоги №11/10-2019 від 11 жовтня 2019 року, акт виконаних робіт №1 від 14 жовтня 022 року з описом наданої послуги та витраченого на неї часу (т. 2 а.с.122-130).

З огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Апеляційний суд оцінивши заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу надану під час розгляду справи у суді першої інстанції на предмет співмірності зі складністю цієї справи та реальності таких витрат, а також дослідив надані докази на підтвердження понесення цих витрат та дійшов висновку, що понесені стороною позивача ОСОБА_2 витрати є співмірними зі складністю цієї справи, наданим обсягом послуг у суді першої інстанції, а отже можуть бути визнані такими, що відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що останній був позбавлений можливості надати заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу , оскільки судом першої інстанції не враховано заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи , як наслідок останній не мав часу на ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

Адже , дослідивши матеріали справи , встановлено, що згідно чеку АТ «Украпошта» наданому представником позивача до заяви про ухвалення додаткового рішення , відповідна заява засобами поштового зв`язку направлялась відповідачу ОСОБА_1 15 жовтня 2022 року.(т.2 а.с.127)

Додаткове рішення по справі №643/10818/19 винесено 15 червня 2023 року , тобто через 8 місяців , з моменту направлення відповідачу зави про ухвалення додаткового рішення у справі. Доказів неможливості прибуття до суду у зв`язку зі станом здоров`я чи іншими суттєвими обставинами для ознайомлення з матеріалами справи суду не надано.

Також , апелянт посилається на те , що витрати визначені оскаржуваним рішенням є неспівмірними зі складністю справи та часом витраченим на надання правничої допомоги ОСОБА_2 . Апелянт вважає , що сумою належною до стягнення в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу є 10 500 грн., розраховані за 7 годин роботи ( при розрахунку , що 1 година роботи адвоката становить 1 500 грн.)

Натомість , як вбачається зі справи , судовий розгляд позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості тривав протягом майже 3 років, починаючи з липня 2019 року до 12 жовтня 2022 року. З огляду на що , суд приходить до висновку про тривале надання адвокатом Романченком О.М., правничої допомоги ОСОБА_2 , а отже вказана у заяві від 17 жовтня 2022 року сума витрат є співмірною із часом витраченим адвокатом на надання відповідних послуг та складністю справи.

Щодо посилань апелянта на Рішення ради адвокатів Харківської області №13/1/7 від 21.07.2021 року , згідно якого встановлено рекомендовану мінімальну вартість години робочого часу адвоката в розмірі 0,25 мінімальної заробітної плати , апеляційний суд вважає , що вказане рішення несе в собі рекомендаційний характер , та оскільки апелянтом не надано відповідної заяви з розрахунком до суду першої інстанції сума витрат на правничу допомогу визначена додатковим рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 15 червня 2023 року зменшенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Смілянського Ярослава Геннадійовича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 15 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов