Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2451/23
Провадження № 2/376/1090/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2023 р.

Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Віговського С.І.

при секретарі Кропивлянській С.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, просив суд ухвалити рішення, яким визначити місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову, позивач зазначив, що він та ОСОБА_2 зареєстровали шлюб 26 лютого 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 55.

Від спільного шлюбу мають двох дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2023 року у справі № 357/2523/23 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

На даний час залишається невизначеним місце проживання сина ОСОБА_3 , так як відповідачка на даний час не надає повної згоди на фактичне проживання сина разом зі позивачем, хоча син - ОСОБА_4 проживає разом з ним у місті Біла Церква, Київської області і його виховання та матеріальне утримання на даний час повністю лежить на позивачу.

Позивач зазначає, що має постійну роботу, зокрема являється директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобуд 2014», дохід на вказаній посаді за період з 01.08.2022 р. по 31.01.2023 р. склав 41 271,63 грн.

Крім того, позивач зареєстрований та здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, дохід від зайняття якою за останній звітний 2022 рік склав 471 400,00 гривень.

Крім того, позивач стверджує, що має постійне житло по АДРЕСА_1 , у якому знаходиться окрема кімната сина, яка відповідає всім належним вимогам та є всі умови для його комфортного проживання.

Позивач постійно приймає активну участь у духовному розвитку дитини, відвідує школу, цікавиться його навчанням та усіляко допомагаю йому в освоєнні навчального процесу.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, у матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилася, про місце дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала відзив на позовну заяву у якому зазначила, що не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, у підготовче судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи без його участі не подавав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, щосторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 26 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 55, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 .

Від спільного шлюбу мають двох дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 948 та копією Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1850.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2023 року у справі № 357/2523/23 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Спільний син сторін - ОСОБА_4 проживає разом з позивачем у місті Біла Церква, Київської області і його виховання та матеріальне утримання на даний час повністю лежить на позивачу.

Позивач зазначає, що має постійну роботу, зокрема є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобуд 2014», дохід на вказаній посаді за період з 01.08.2022 р. по 31.01.2023 р. склав 41 271,63 грн., що підтверджується довідкою № ТБ00-000001 від 09.02.2023 року.

Крім того, позивач зареєстрований та здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, дохід від зайняття якою за останній звітний 2022 рік склав 471 400,00 гривень.

Крім того, позивач стверджує, що має постійне житло по АДРЕСА_1 , у якому знаходиться окрема кімната сина, яка відповідає всім належним вимогам та є всі умови для його комфортного проживання.

Позивач постійно приймає активну участь у духовному розвитку дитини, відвідує школу, цікавиться його навчанням та усіляко допомагаю йому в освоєнні навчального процесу.

За місцем роботи позивач характеризуюсь позитивно, шкідливих звичок не має.

Відповідно до витягу з інформаційно - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України № ВР-000650007, позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та у розшуку не перебуває.

Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Аналогічні положення регламентовано ч.3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства".

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.1 та ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини з батьком, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному.

Разом з тим, необхідно зауважити, що визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні.

Суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ч. 3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 19, 141, 161 СК України, ст.ст. 4, 10, 12, 30, 81, 83, 200, 206, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради (місцезнаходження: вул. П. Скоропадського, буд. 8, м. Біла Церква, Київська область, ), про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Встановити факт самостійного утримання і виховання ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його місце проживання разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: http://court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя С. І. Віговський