Справа №760/6851/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

за участю: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

27.03.2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме - факт смерті ОСОБА_4 .

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 у зв`язку із затяжною хворобою - рак в долі правої легені, батько тимчасово перебував на лікуванні в Росії, де й настала його смерть.

Підтверджуючим фактом смерті є посмертний епікриз від 28.01.20222 року, виданий Державною бюджетною установою охорони здоров`я Московської області Довгопруденської центральної міської лікарні, відділення виписки 370270 терапевтичне відділення. Інші документи - відсутні.

Батько був громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , мав у власності приватний будинок та отримував пенсію за віком на території України.

Вказує, що вона не мала можливості вчасно зареєструвати смерть свого батька та отримати відповідне свідоцтво, оскільки через напружені дипломатичні зв`язку із Росією не могла отримати належне медичне підтвердження про дату та місце його смерті (медичне свідоцтво про смерть). Реєстрація смерті дипломатичним представництвом або консульською установою України не здійснювалась.

Отримавши посмертний епікриз, звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану в м. Житомир Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) за місцем його проживання, однак отримала відмову у зв`язку із відсутністю медичного висновку про смерть батька, що підтверджується листом від 09.09.2022 року.

Також, згідно відповіді Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.10.2022 року було повідомлено, що оскільки відсутнє медичне свідоцтво про смерть, не вбачається за можливим проведення державної реєстрації смерті на підставі копії посмертного епікризу.

Неможливість отримання свідоцтва про смерть батька обумовлена тим, що через припинення усіх дипломатичних відносин з Росією, як країною агресором, відсутня можливість здійснити державну реєстрацію смерті як на території Росії так і на території України.

Враховуючи викладене, просить задовольнити заяву.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.04.2023 року заяву було залишено без руху. 17.04.2023 року на виконання вимог ухвали надійшла заява про усунення недоліків з уточненою заяво про встановлення факту смерті, в якій заявниця додатково зазначила, що урна з прахом її батька захоронена на території Московської обл. в с. Альошино.

Однак, оскільки батько помер на території іншої країни, вона не знала, які медичні документи потрібні для підтвердження факт смерті та який порядок державної реєстрації смерті, та вважала що посмертного епікризу буде достатньо для здійснення такої реєстрації на території України.

Так як батько був громадянином України, вважала, що зареєструвати його смерть та отримати відповідне свідоцтво зможе в України, тому не зверталась для державної реєстрації за місцем його смерті та тимчасового місця проживання в Росії.

Факт смерті батька спричиняє низку юридичних наслідків, зокрема: право на спадщину та припинення пенсійного забезпечення.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

У судовому засіданні сторона заявника підтримала вимоги заяви та просила задовольнити. Представник додатково пояснила, що місце постійне проживання померлого було на території України у м. Житомир, в інших країнах він перебував тимчасово на лікуванні, був похований як громадянин України без реєстрації актового запису про смерть на підставі посмертного епікризу, т. я. лікарське свідоцтво про смерть відсутнє та не було видане.

Заінтересовані особі у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх участі, в яких також: ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити, Солом`янський районний у м. Києві ВДРАЦС ЦМУ МЮ (м. Київ) просив ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства, ГУ ПФУ в Житомирській області проти задоволення заяви не заперечувало за умови доведеності її належними документами.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що заявниця - ОСОБА_1 (до укладення 27.02.2009 року шлюбу з ОСОБА_5 мала прізвище ОСОБА_6 - а.с. 19) є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 (а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та похований на території Російської Федерації, де, як стверджує заявниця, він проживав тимчасово у зв`язку з проходженням лікування.

На підтвердження вказаних обставин заявницею надано копію посмертного епікризу від 28.01.2022 року, виданого Державною бюджетною установою охорони здоров`я Московської області «Довгопруденська центральна міська лікарня», відділення виписки 370270 терапевтичне відділення. Документ перекладено з російської мови на українську перекладачем Бриштеном В.В. який засвідчено 18.08.2022 року приватним нотаріусом КМНОУ Єдігаровим Е.М., зареєстровано в реєстрі за № 4756 (а.с. 5-11).

З доданих до заяви документів, а саме копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 (а.с. 14-17) слідує, що померлий був громадянином України.

За правилами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва і консульські установи України (ч. 2 ст. 4 Закону).

Відповідно до р. 3 Інструкції про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 23.05.2001 року № 32/5/101 (у редакції наказу Мін`юсту України, МЗС України 25.08.2004 року N 90/5/191), реєстрація смерті громадян України, померлих за кордоном, провадиться консулом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тіла померлого або за місцем поховання. Ці документи додаються до актового запису про смерть.

Реєстрація смерті провадиться за письмовою заявою родичів померлого, компетентних органів країни перебування, адміністрації медичного закладу, у якому настала смерть, та інших осіб на підставі: медичного документа про смерть, виданого медичним закладом, довідки про смерть, виданої компетентними органами держави перебування.

Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України (ч. 7 ст. 17 Закону).

Разом з тим, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, дія якого наразі продовжена.

Згідно листа Міністерства закордонних справ України від 13.10.2022 року № 72/11-612/1-81401 слідує, що після письмового повідомлення російській стороні про рішення української сторони розірвати дипломатичні відносини, встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, здійсненим у м. Мінську 14.02.1992 року, зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24.02.2022 року.

Заявниця зверталася до органів реєстрації актів цивільного стану України з заявами щодо реєстрації смерті батька, однак згідно листів Відділу ДРАЦС у м. Житомир Центрально-Західного МУ МЮ (м. Хмельницький) в листі від 09.09.2022 року № 2556/32/22.23-23 (а.с. 25-26) та Солом`янського ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 05.10.2022 № 59/21.9-80 (а.с. 27-28) такі заяви не були задоволені, оскільки не надано жодного документа, який може бути підставою для державної реєстрації смерті, а на підставі копії посмертного епікризу така реєстрації не є можливою.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Крім того, Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року(з наступними змінами), визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Таким чином, заявниця позбавлена можливості зареєструвати факт смерті свого батька у відповідності до вказаних вище вимог законодавства.

Відповідно положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Положеннями ст. 318 ЦПК України встановлено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Звертаючись з даною заявою до суду, заявниця посилається на те, що вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть свого батька через припинення дипломатичних відносин із Російською Федерацією як раїни агресором, лікарське свідоцтво про смерть не видавалося.

Як зауважив Верховний Суд в постанові від 15.09.2021 року (справа № 367/2656/20) невизначеність норм процесуального права не може тлумачитись проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Вбачається, що встановлення факту смерті ОСОБА_4 має для заявника юридичне значення, так як дозволяє реалізувати права заявниці, які виникли після його смерті, настання якої підтверджено належними та допустимими доказами, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час та за певних обставин.

Оскільки заявниця позбавлена можливості в іншому, аніж у судовому порядку, встановити факт смерті свого батька, який помер на території іноземної держави, з якою розірвано дипломатичні відносини, а також отримати для реєстрації смерті документ - лікарське свідоцтво про смерть, передбачений законодавством України, що унеможливлює реєстрацію цього факту органом державної реєстрації актів цивільного стану, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи відсутність заперечень щодо становлення такого факту, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту смерті громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в Державній бюджетній установі охорони здоров`я Московської області «Довгопруденська центральна міська лікарня» (м. Довгопрудний Московська обл.).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 315, 316, 318, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ), заінтересовані особи: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ), Солом`янський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 1/28, ), Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (м. Житомир, вул. Ольжича, буд. 7, ), про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: с. Биківка Дзержинського району Житомирської області, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце смерті: Російська Федерація, Московська обл., м. Довгопрудний.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: