Номер провадження: 22-ц/813/75/23
Справа № 509/3279/14-ц
Головуючий у першій інстанції Курочка В.М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , ПАТ «Дельта Банк», про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою, в якій просила суд визнати припиненими з 20 лютого 2009 року правовідносини, передбачені договором поруки №108395, укладеним 13 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 13 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був підписаний договір надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 193000 доларів США, зі сплатою 13% річних за користування кредитом. Для забезпечення виконання кредитного договору 13 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір поруки №108395, в якому зазначена сума основного боргу 193000 доларів США та термін повернення кредиту згідно з графіком погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору, але не пізніше 13 квітня 2014 року. Починаючи з 20 лютого 2009 року, банк додатковою угодою змінив кредитний договір, а саме змінилась сума кредиту, спосіб нарахування процентів та їх виплата, місячний платіж, кінцевий термін повернення кредиту до 13 квітня 2016 року, у зв`язку з чим, позивач вважає, що порука, яка виникла із договору поруки повинна бути визнана судом припиненою з 20 лютого 2009 року, адже згідно з пунктом 2.1 вказаного договору від 13 квітня 2007 року кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Також позивач посилалася на ч. 1 ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (а.с. 4-8).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2014 року було вирішено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним відмовити (а.с. 84-86).

24 грудня 2014 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2014 року, в якій апелянт просила суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Апелянт зазначає, що відмовляючи їй в задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою підстави самого позову, які з посиланням на ч. 1 ст. 559 ЦК України полягали в припиненні зобов`язань позивача, що виникли з договору, у зв`язку зі збільшенням її відповідальності як поручителя внаслідок підвищення банком відсоткової ставки по простроченій заборгованості за кредитним договором. Апелянт посилалася на той факт, що банк не отримав її згоди на продовження договору поруки на нових умовах та стверджувала, що надана відповідачем до суду додаткова угода №1 від 20 лютого 2009 року, яка нібито підписана нею, не підписувалась. Також апелянт вказує, що в договорі поруки умови про можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, сторонами не були узгодженні, а з обставин справи не вбачається інформованість поручителя і його згода на збільшення розміру відповідальності, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності та в цьому випадку поручитель має право на пред`явлення позову про визнання договору поруки припиненим (а.с. 90-95).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року було відкрито апеляційне провадження (а.с. 115) та справу призначено до розгляду (а.с. 116).

Представник АТ «Дельта Банк» звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження до розгляду справи №501/3720/14-ц за позовом ОСОБА_2 до АКІБ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним документу, яка знаходиться в провадженні Іллічівського міського суду Одеської області, посилаючись на те, що рішення по вказаній цивільній справі має суттєве значення для вирішення цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2014 року (а.с. 158-159) та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24.09.2015 року клопотання представника АТ «Дельта Банк» було вирішено задовольнити (а.с. 162-163).

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», було ліквідовано Апеляційний суд Одеської області та створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

В порядку автоматизованого розподілу судової справи після створення нового суду суддею доповідачем визначено суддю Дришлюка А.І., якого було переведено до Одеського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 4065/0115-18 від 28 грудня 2018 року (а.с. 185).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2019 року прийнято до провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , ПАТ «Дельта Банк», про визнання договору поруки припиненим (а.с. 186-187).

У зв`язку із закінченням розгляду цивільної справи №501/3720/14-ц ухвалою Одеського апеляційного суду (у складі головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.) від 08 березня 2023 року поновлено провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 201-204).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судове засідання, 18 травня 2023 року, сторони не з`явилися, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали. Про дату, час і місце розгляду справи учасники повідомлені належним чином. Так, 11 травня 2023 року від представника АТ «Укрсиббанк» надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 216). Згідно із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 26 квітня 2023 року отримав судову повістку про виклик в судове засідання 18 травня 2023 року (а.с. 211). Рекомендоване повідомлення ОСОБА_1 повернулося до Одеського апеляційного суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 212-213 зворот).

Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Крім того, відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі, якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.

Зважаючи на те, що апелянт є ініціатором процесу на даній стадії, що покладає на нього відповідний обсяг процесуальних обов`язків та процесуальних ризиків у випадку вчинення чи не вчинення відповідних процесуальних дій, враховуючи наявні матеріали справи та положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України (неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи), апеляційний суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін.

За ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивачки на те, що без її згоди було змінено зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності позивача як поручителя, не відповідають дійсності, адже письмова згода ОСОБА_1 підтверджується додатковою угодою. Також суд першої інстанції зазначив, що твердження позивача про те, що в розрахунку заборгованості за кредитним договором при обчисленні розміру пені банк всупереч п. 7.1 кредитного договору застосував більш ніж подвійний розмір облікової ставки НБУ, не свідчить про зміну умов кредитного договору, а може бути підставою для заперечень та перевірки правомірності дій банку в цій частині при розгляді справи про стягнення боргу за кредитом (а.с. 85-86).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

13 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір №0 про надання споживчого кредиту, за яким банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті 193 000 доларів США на строк до 13.04.2014 р. зі сплатою 13% річних за користування грошовими коштами (а.с. 19-25).

Того ж дня, 13 квітня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 був укладений договір поруки №108395, за яким ОСОБА_1 зобов`язувалася перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань за кредитним договором, в тому числі за повернення суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених кредитним договором (а.с. 31-32).

Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою розуміється візування змін в кредитному договорі поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями і т.д. (а.с. 31).

З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, за якою сторони перенесли строки виконання зобов`язань позичальника зі сплати процентів, змінили кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 13 квітня 2016 року та змінили графік погашення кредиту (а.с. 26-27).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 стверджувала, що зміни до кредитного договору були внесені без її погодження, як поручителя, а тому в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука має бути визнана припиненою.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Разом з тим, згідно зі ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме у п. 22 цієї постанови, відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, з наведеного слідує, що у випадку не надання поручителем згоди на зміну умов зобов`язання порука припиняється. Припинення поруки є юридичним фактом, який може бути встановлений в судовому порядку у разі його невизнання стороною.

Як вже зазначалося вище, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що додатковою угодою №1 від 20 лютого 2009 року до договору поруки від 13 квітня 2007 року, укладеною між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , згідно з п. 2 якої у випадку зміни в подальшому умов кредитного договору поручитель, підписанням цієї додаткової угоди, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін у майбутньому. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту додаткової угоди не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін (а.с. 60). Оригінал вказаної додаткової угоди був досліджений судом першої інстанції в судовому засіданні (а.с. 79).

Разом з тим, в провадженні Іллічівського міського суду Одеської області перебувала цивільна справа №501/3720/14-ц за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору, до розгляду по суті якої апеляційним судом було зупинено провадження у даній справі. Так, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 грудня 2019 року в цивільній справі №501/3720/14-ц вирішено позов ОСОБА_2 задовольнити частково і визнати недійсними та підробленими додаткову угоду №1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток №2) до споживчого кредитного договору №0 від 13 квітня 2007 року, які підписані 20 лютого 2009 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та від імені ОСОБА_2 . Постановою Одеського апеляційного суду від 29 березня 2022 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 грудня 2019 року залишене без змін. В подальшому судові рішення не оскаржувалися.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду цивільної справи №501/3720/14-ц судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно з висновком експерта №494 від 01 червня 2017 року підпис від імені ОСОБА_2 у додатковій угоді №1 від 20 лютого 2009 року та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток №2) до споживчого кредитного договору №0 від 13.04.2007 року, які підписані 20 лютого 2009 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та від імені ОСОБА_2 , підписано не самим ОСОБА_2 , а іншою особою, та відповідач не довів що позивачем вчинялись дії, спрямовані на виконання додаткової угоди №1 від 20 лютого 2009 року та графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток №2) до споживчого кредитного договору №0 від 13 квітня 2007 року. З огляду на це, суди дійшли висновку про те, що дана оскаржувана угода є нікчемною. Таким чином, фактично умови кредитного договору №0 від 13 квітня 2007 року та договору поруки №108395 від 13 квітня 2007 року, що укладався на забезпечення виконання основного зобов`язання, залишилися незмінними. А отже, відповідальність ОСОБА_1 не збільшилася та підстави для задоволення вимог щодо визнання поруки припиненою в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК України відсутні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову, однак виходив із помилкових мотивів, апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, на підставі ст. 376 ЦПК України змінює оскаржуване рішення в частині мотивування, в іншій частині залишає без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2014 року змінити в частині мотивування.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда