КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 756/6487/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2898/2023Головуючий у суді першої інстанції - Майбоженко А.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АВТО МОТОР ГРУП» про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПрАТ «АВТО МОТОР ГРУП», в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просила:

стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати за період за квітень - вересень 2022 року у розмірі 239 392,74 грн;

зобов`язати ПрАТ «АВТО МОТОР ГРУП» сплатити до бюджету єдиний соціальний внесок за загальнообов`язкове державне соціальне страхування в порядку та розмірі, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а також із стягнутих на користь ОСОБА_1 сум, з яких не проводилося утримання, утримати податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебуває у трудових відносинах з ПрАТ «АВТО МОТОР ГРУП» на посаді головного юрисконсульта.

24.02.2022 позивачка у робочому чаті в месенджері Viber отримала повідомлення про те, що з 24.02.2022 офіс на Столичному шосе, 90, в якому вона працювала, зачинено, а всі працівники залишаються на зв`язку дистанційно. Таке рішення було обумовлено введенням воєнного стану на території України у зв`язку зі збройною агресію РФ проти України.

З того часу, відповідач роботу не зупиняв, простій не оголошував, трудовий договір з позивачем не призупиняв, а сама вона була постійно в робочому процесі на зв`язку.

Фактично з 24.02.2022 позивач, як і решта працівників товариства, на вимогу роботодавця виконує трудові обов`язки дистанційно, що підтверджується робочою перепискою електронною поштою та іншими засобами зв`язку.

Всупереч цьому, з 01.04.2022 відповідачем припинено фактичну виплату заробітної плати позивачу, незважаючи на продовження господарської діяльності.

Звернення позивача для з`ясування причин цього, залишились без відповіді.

У зв`язку з цими обставинами просить ухвалити рішення по суті заявлених позовних вимог (т. 1 а.с. 1-5, 84-85).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.12.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «АВТО МОТОР ГРУП» про стягнення заробітної плати залишено без задоволення (т. 1 а.с. 214-218).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції вибірково долучав до матеріалів справи неодноразово подані позивачем клопотання з додатками, які спростовували доводи відповідача, чим порушив вимоги частин 2, 5 статті 12, ч. 1 ст. 49 ЦПК України та позбавив позивача рівності у реалізації наданих процесуальних прав.

Окрім того, судом першої інстанції не була надана належна правова оцінка поданим до позовної заяви доказам, а також доказам, поданих до клопотання про приєднання доказів, які було подано саме на спростування безпідставних та необґрунтованих доводів відповідача, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Також, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження звернення до ОСОБА_1 з вимогою про надання письмових пояснень щодо причин відсутності на робочому місці, у зв`язку із чим будь-які доводи відповідача про, нібито, вчинення позивачем прогулу є недоречними та ґрунтуються виключно на його власних припущеннях та не заслуговують на увагу, у зв`язку із чим не мають жодного правового значення нібито визнання роботодавцем поважними причин прогулів чи його право на застосування дисциплінарного стягнення, про що безпідставно зазначає в рішенні суд першої інстацнії (т. 2 а.с. 1-8).

14.02.2023 ПрАТ «АВТО МОТОР ГРУП» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що судом правильно було застосовано до спірних правовідносин і норми матеріального права, а саме ст. 60-2 КЗпП України, яка регулює та яка має застосовуватись саме до даних спірних правовідносин, яка регулює питання та порядок запровадження дистанційної роботи, оскільки підприємство свою роботу не зупиняло, простій не оголошувало та трудовий договір з ОСОБА_1 на момент звернення до суду з позовом не призупиняло, дистанційну роботу для ОСОБА_1 жодним чином в період з 24.02.2022 по сьогодні не запроваджувало, а також жодним іншим чином не доводило позивачці вимоги про виконання трудових обов`язків дистанційно.

При цьому, позивачка ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив ні в своїх поясненнях, як усних та письмових, жодного разу не заперечувала факту своєї відсутності на робочому місці з 24.02.2022 по дату ухвалення рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, сам по собі факт перебування позивачки у трудових відносинах з АТ «АВТО МОТОР ГРУП» не може бути підставою для задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах (т. 2 а.с. 147-154).

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Представники ПрАТ «АВТО МОТОР ГРУП» - Рокицький І.В. та Томашевський В.А. заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б підтверджували виконання позивачем своїх трудових обов`язків дистанційно або згоди роботодавця на це, суду не надано.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.03.2019 працює на посаді головного юрисконсульта в ПрАТ «АВТО МОТОР ГРУП» (т. 1 а.с.49-51).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому, Указами Президента України воєнний стан в Україні було продовжено, який діє до теперішнього часу.

Згідно даних табелю обліку робочого часу працівників ПрАТ «АВТО МОТОР ГРУП» за період з 01.04.2022 по 21.10.2022, ОСОБА_1 відсутня на робочому місці з нез`ясованих причин (т. 1 а.с. 134).

Згідно довідки по формі ОК-5, з квітня 2022 нарахування заробітної плати відповідачем ОСОБА_1 не проводиться (т. 1 а.с.10-12).

Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зазначено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Предметом даного позову є стягнення заробітної плати з відповідача на користь позивача за період за квітень-вересень 2022 року. На підтвердження виконання своїх трудових обов`язків, позивачем, до суду першої інстанції, подавалось клопотання про долучення доказів, а саме, роздруківки з робочої електронної пошти, а також, переписки у Vіber. Зазначені докази, суд першої інстанції, у свою чергу, необґрунтовано визнав неналежними.

Згідно частин 2, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст. 7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, ухвала Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 914/1003/21).

Верховний Суд у постановах від 13.07.2020 у справі № 753/10840/19, від 18.02.2021 у справі № 442/3516/20 надані сторонами скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

Предметом даного позову є стягнення заробітної плати з відповідача на користь позивача за період за квітень-вересень 2022 року. На підтвердження виконання своїх трудових обов`язків, позивачем, до суду першої інстанції, подавалось клопотання про долучення доказів, а саме, роздруківки з робочої електронної пошти, а також, переписки у Vіber. Зазначені докази, суд першої інстанції, у свою чергу, необґрунтовано визнав неналежними.

В основу рішення покладено висновок суду першої інстанції про те, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі укладеного між ними трудового договору, який не містив положень щодо виконання позивачем роботи дистанційно.

Фактично суд першої інстанції визнав встановленою обставину відсутності запровадження для позивача дистанційного режиму роботи.

Однак, відповідальним за організацію трудових відносин на підприємстві, в тому числі і в умовах воєнного стану, є роботодавець та саме до його компетенції належить запровадження певних особливостей режиму роботи підприємства та обрання відповідної форми та способу організації праці.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 було подано клопотання про приєднання до матеріалів справи роздруківки з робочої електронної пошти, а також, переписки у Vіber, як на підтвердження відсутності її на робочому місці з 24.02.2022, а також, виконання нею своїх трудових обов`язків у дистанційному форматі.

Отже, загальновідомою обставиною, яка не потребує доказуванню згідно із ч. 3 ст. 82 ЦПК України є запровадження в Україні воєнного стану з 24.02.2022, який триває і по сьогоднішній день.

Досліджуючи надані до матеріалів справи докази, вбачається, що 24.02.2022 позивач отримала у Vіber повідомлення від роботодавця про те, що офіс на Столичному шосе, 90, в якому вона працює, зачинено з 24.02.2022 та всі працівники залишаються на зв`язку дистанційно. Жодних повідомлень про відкриття офісу у переписці не вбачається.

Отже, роботодавець самостійно та на власний розсуд саме у такий спосіб обрав форму організації праці з 24.02.2022 як дистанційну та надав відповідне розпорядження працівникам за допомогою месенджера УіЬег.

Відповідно до вимог статті 139 КЗпП України працівники, в тому числі зобов`язані своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця.

На виконання розпорядження роботодавця, з 24.02.2022 позивач виконувала свої трудові обов`язки дистанційно, і відповідачем зазначені обставини не спростовано. При тому, що сам роботодавець виплатою позивачу заробітної плати за період з 24.02.2022 по 31.03.2022 підтвердив, що за даний період нею, як працівником з запровадженою роботодавцем дистанційною формою організації праці, було виконану певну роботу. Тобто, по суті АТ «АВТО МОТОР ГРУП» вчинило конклюдентні дії, а саме: схвалило дистанційне виконання роботи позивачем та прийняло виконання даної роботи без будь-яких зауважень, сплативши за неї винагороду, яка за своєю природою є заробітною платою.

В подальшому, із копій скріншотів з робочої пошти вбачається, що 17.03.2022, позивачу від системного адміністратора компанії надійшов лист, яким було повідомлено, що їй було встановлено дистанційне підключення усіх необхідних програм для виконання роботи на усіх можливих для її користування, пристроях.

30.03.2022 між нею та менеджером з персоналу була переписка щодо переліку завдань, які виконуються в цей період позивачем з метою ведення табелю обліку використання робочого часу працівників.

При цьому, відповідачем не було надано до суду жодного доказу на обґрунтування своїх заперечень щодо відсутності запровадження для позивача дистанційного режиму роботи та надання робочих завдань, в той час, як саме роботодавець має доводити, що трудові функції працівником не виконувались, адже інакше цілком незрозумілою є виплата заробітної плати за березень 2022 року без належних на те, на думку роботодавця, правових підстав, оскільки відповідач вказує на тривалу відсутність позивача на роботі без поважних причин з 24.02.2022.

І, в той же час, у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з вимогою про надання письмових пояснень щодо причин відсутності на робочому місці, як то передбачено статтями 148, 149 КЗпП України.

Також, із надано переписки з робочої електронної пошти вбачається, що відповідач систематично надає позивачу завдання на робочу пошту та у месенджерах, а саме, встановлює 17.03.2022 за допомогою системного адміністратора дистанційне підключення усіх необхідних програм на усіх можливих для позивача використання пристроях; генеральний директор ОСОБА_3 особисто надсилає позивачу через кур`єра ОСОБА_2 у квітні 2022 року робочий ноутбук позивача для продовження злагодженої та відповідальної роботи, надіславши після відправлення фото експрес-накладної № 1478; створює у травні 2022 року робочу групу з однією поштовою скринькою АМГ (АВТО МОТОР ГРУП) для злагодженої та максимально оперативної роботи відповідача у період дії воєнного стану в Україні з наданням доступу лише 3-м відповідальним співробітникам: ОСОБА_3 (генеральний директор), ОСОБА_1 (головний юрисконсульт), ОСОБА_4 (начальник відділу реклами та зв`язків з громадськістю).

За період з квітня по травень 2022 року, ОСОБА_1 , за розпорядженням керівництва, підготовувала листи щодо припинення використання підприємством орендованого автомобіля; на запит директора вивчала та аналізувала питання щодо роботи банківської системи у період запровадження воєнного стану, а також, щодо застосування заборони ввезення товарів з РФ; за вказівкою керівництва розробляла та вносила зміни до договору добровільного страхування майна; підготовлювала наказ щодо призначення в.о. товариства; готувала відповідь стосовно звільнення від орендної плати тощо.

Із вищевикладеного вбачається, що надуманими є твердження суду першої інстанції про те, що наявність листування за допомогою робочої пошти, передача позивачу у користування робочого комп`ютера не свідчить про виконання трудової функції, оскільки право роботодавця видавати наказ про дистанційну роботу працівників кореспондує обов`язок таких працівників подавати звіти про виконану роботу, таких звітів позивачем роботодавцю не подавалось, а надання на огляд робочого комп`ютера та переписки у месенджерах не може вважатися належним виконанням позивачем своїх зобов`язань за укладеним трудовим договором, адже саме відповідач як роботодавець самостійно та на власний розсуд обрав форму організації праці з 24.02.2022 як дистанційну та надав відповідне розпорядження працівникам за допомогою месенджера Vіber та сам роботодавець виплатою позивачу заробітної плати за період з 24.02.2022 по 31.03.2022 підтвердив, що за даний період ОСОБА_1 , як працівником, із запровадженою роботодавцем дистанційною формою організації праці, було виконану роботу; жодних розпоряджень роботодавця, доведених до відома позивача, будь-якими доступними засобами телекомунікаційного зв`язку, щодо необхідності надання звітів про виконану роботу матеріали справи не містять.

При цьому, не вчинення підприємством наказу про запровадження дистанційної форми праці, не може порушувати право працівника на отримання заробітної плати.

Таким чином, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, викладених в постановах від 15.07.2022 по справі № 914/1003/21 та від 03.08.2022 по справі № 910/5408/21, скріншоти Vіber та інших месенджерів є електронними доказами, які містять інформацію в цифровій формі, що має значення для справи та подані в передбаченому законом порядку в паперовій копії, що само по собі не робить такі докази недопустимими, адже дані докази підтверджують обставини, які безпосередньо належать до предмета доказування по цій справі та мають значення для правильного вирішення справи. Окрім того, на підставі наданих доказів можна встановити дійсні обставини справи, які не спростовані відповідачем жодними іншими доказами, які б відповідали вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Усе вищевикладене свідчить, що судом першої інстанції не було надано належної мотивованої оцінки усім доводам позивача, зазначеним у позовній заяві, не досліджено усіх доказів поданих нею до суду на обґрунтування своїх позовних вимог, та не наведено обґрунтованих мотивів їх відхилення, а також наданим доказам, які були подані саме на спростування безпідставних та необґрунтованих доводів відповідача щодо фактичних обставин справи.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що подані позивачем докази підтверджують виконання нею своїх посадових обов`язків лише у період з квітня по травень 2022 року. У цей період, керівник підприємства особисто надавав завдання позивачу, яке останньою виконувалось.

В подальшому, інформації щодо отримання позивачем вказівок на виконання своїх трудових обов`язків від відповідача роздруківки не містять, як і не містять того, що саме нею виконувалось, тому з урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заробітної плати з підприємства на користь позивача за період з квітня по травень 2022 року за виконану роботу.

За період з червня по вересень 2022 року позивачем не доведено виконання своїх посадових обов`язків на підприємстві, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

За змістом абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата працівникові обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

До матеріалів справи позивачем було додано довідку про середню заробітну плату № 44 від 06.06.2022 виданої відповідачем, згідно якої за лютий 2022 року позивачу було нараховано 54 347,50 грн, за березень 2022 року - 23 715,28 грн

Кількість відпрацьованих днів за лютий - березень 2022 року складає 20 + 23 = 43

середньоденна заробітна плата складає - 54 347,50 грн + 23 715,28 грн = 78 062,78 грн / 43 дні = 1 815,41 грн

Кількість робочих днів у квітні 2022 року становить 21, у травні - 22

Отже, розмір заробітної плати, що підлягає стягненню з відповідача на корить позивача за період з квітня по травень 2022 року становить:

1 815,41 грн (середньоденна заробітна плата) * 43 (робочі дні) = 78 062,78 грн.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання підприємства сплатити до бюджету єдиний соціальний внесок за загальнообов`язкове державне соціальне страхування в порядку та розмірі, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а також із стягнутих на користь ОСОБА_1 сум, з яких не проводилося утримання, утримати податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, то слід зазначити наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску. Вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством. Подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З вищенаведеного вбачається, що ПрАТ «АВТО МОТОР ГРУП» є платником єдиного внеску. Обов`язок сплати до бюджету єдиного соціального внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підприємство покладає діюче законодавство, тому у разі якщо суд зобов`яже підприємство сплатити такий внесок - це буде подвійне стягнення, що не передбачено законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АВТО МОТОР ГРУП» про стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АВТО МОТОР ГРУП» (, місцезнаходження: м. Київ, Столичне шосе, 90) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) заробітну плату за квітень 2022 року - травень 2022 року без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів у розмірі 78 062(сімдесят вісім тисяч шістдесят два),78 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АВТО МОТОР ГРУП» (, місцезнаходження: м. Київ, Столичне шосе, 90) в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073(одна тисяча сімдесят три),60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 19 травня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова