Номер провадження: 22-ц/813/775/23
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Огренич І.В. 16 листопада 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (а.с. 3-4).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що 21 березня 2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу соняшника, за яким він продав, а відповідач придбав у нього 29180 кг соняшника, частину вартості у розмірі 41690 грн. відповідач сплатив в день укладання договору. Сума у розмірі 218000 грн. ОСОБА_1 не сплачена по теперішній час. За умовами договору ОСОБА_1 отримав 29180 кг соняшника, які вивіз самотужки. Факт отримання насіння соняшника в обумовленій кількості підтверджується підписом ОСОБА_1 у договорі, в п. 5 якого зазначено, що, підписавши даний договір, сторони підтверджують факт відвантаження соняшника зі складу продавця. Умовами договору передбачено, що оплата має бути здійснена протягом 8 днів з моменту відвантаження. Позивач зазначав, що ним виконано всі умови договору - відвантажено покупцеві товар в обумовленій кількості, однак, відповідачем свої зобов`язання щодо оплати грошових коштів за придбаний соняшник не виконано, грошові кошти в обумовлений строк не сплачено, а тому ОСОБА_2 вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором купівлі-продажу соняшника у розмірі 284577,50 грн., з яких: 218000 грн. - основна заборгованість, 66577,50 грн. - інфляційні витрати, 15719 грн. - три відсотки річних. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3198,19 грн. (а.с. 170-171).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 173-177).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що: ОСОБА_2 не мав права продавати соняшник, який не належить ТОВ «Ново-Вільшанка» як фізична особа, намагаючись приховати доходи від оподаткування; кошти за договором позивач не отримував; договір купівлі соняшника є підробленим; ОСОБА_2 не надав доказів підтвердження якості соняшника згідно договору та висновків лабораторії про відповідність встановленим ГОСТам.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що апелянтом не було спростовано під час розгляду справи в суді першої інстанції факт отримання соняшника в обумовленій кількості. Питання оподаткування, щодо яких зазначається у апеляційній скарзі, взагалі не мають ніякого відношення до предмету спору.

Сторони про розгляд справи на 16 травня 2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

09 травня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява про перенесення судового засідання.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу соняшника, за яким позивач продав, а відповідач придбав у нього 29180 кг за вартістю 9050 грн. за тонну. Договір був складений в простій письмовій формі, з зазначенням ціни, строків та умов відвантаження товару та підписаний сторонами договору.

Факт відвантаження насіння соняшника 21 березня 2016 року підтверджується п.5 вищевказаного договору.

Умовами договору передбачено, що оплата має бути здійснена протягом 8 днів з моменту відвантаження, однак на час розгляду даної справи сума була сплачена відповідачем не в повному обсязі, що також підтверджується договором і борг за договором купівлі-продажу соняшника складав 218000 грн.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. В силу приписів частини 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав безпідставними доводи представника відповідача про те, що при укладанні договору не було зазначено місце і строки відвантаження, підпис напроти дати 28 лютого 2017 року 5000 грн., та 11 квітня 2017 року 5000 грн. не належить ОСОБА_1 , оскільки вказані обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами, а також спростовуються висновком судового експерта №19-633 від 19 червня 2020 року, яка була проведена за клопотанням представника відповідача.

Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що: ОСОБА_2 не мав права продавати соняшник, який не належить ТОВ «Ново-Вільшанка» як фізична особа, намагаючись приховати доходи від оподаткування; кошти за договором позивач не отримував; договір купівлі соняшника є підробленим; ОСОБА_2 не надав доказів підтвердження якості соняшника згідно договору та висновків лабораторії про відповідність встановленим ГОСТам.

Колегія суддів зазначає, що усі вказані доводи не мають правового значення для вирішення справи, оскільки свідчать лише про незгоду апелянта із положеннями укладеного договору купівлі-продажу соняшника.

Однак, ОСОБА_1 вимог про визнання договору недійсним не заявляв, не спростував невиконання ним умов договору купівлі-продажу та наявності несплаченого зобов`язання, а також не спростував факт отримання ним соняшника у повному обсязі відповідно до умов цього договору.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, договір купівлі-продажу соняшника є дійсним та його положення є обов`язковими до виконання сторонами договору, і апелянтом факт несплати частини вартості товару не спростований, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 травня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе