КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року місто Київ.

Справа №757/10884/23-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15467/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Желепи О.В., суддів Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року (у складі судді Головко Ю.Г., інформація щодо складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення суми коштів

ВСТАНОВИВ

Рішенням Печерськогорайонного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму грошового переказу у розмірі 2425,00 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник АТ КБ «ПРИТВАТБАНК» 20 вересня 2023 року подав до Київського апеляційного суду на електронну адресу апеляційну скаргу, якою просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує, що оскаржуване рішення в частині задоволення позову є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно погодився з позицією Позивача щодо стягнення з відповідача на користь Позивача 2450 доларів СІЛА, у зв`язку із тим, що вищевказані кошти, взагалі не було зараховано відповідачем на валютні рахунки Банку і в зарахуванні коштів, на валютний рахунок позивача було відмовлено. Зазначає, що після відмови у прийняті переказу, грошові кошти залишились на рахунку відправника, тобто третьої особи ОСОБА_2 .

Зазначає, що третя особа є громадянином Республіки Білорусь і польська карта побиту лише підтверджує особливий статус іноземного громадянина в Польщі. З огляду на це вважає, що Банк вірно дотримувався обмежень, визначених постановою НБУ від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».

В скарзі є також посилання, щодо не відповідності рішення суду вимогам закону, щодо його вмотивованості, а також не надання належної оцінки доказам наданим, як позивачем так і відповідачем, а саме: розписці від 24.02.2022 щодоналежності підпису у ній 3-й особі, виписці по рахунку, копії заяви про відкриття рахунку та витягу перевірки з електронного комплексу банку.

Вважає, що в позивачем не було надано належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

04 жовтня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому вона просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Вказує, що відповідач неправильно трактує пункт 17 постанови НБУ від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», оскільки воно розповсюджується лише на фізичних осіб, які постійно проживають на території Республіки Білорусь, тоді як третя особа постійно проживає в Польщі.

Зазначає, що відповідач постійно заперечував про те, що в банку відсутні спірні кошти, однак після скарги до НБУ підтвердив, що гроші знаходяться на рахунку Банку.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є громадянином Республіки Білорусь, приймав участь в акціях протесту проти фальсифікування виборів в Білорусі у серпні 2020 року.

19.11.2021 був заарештований та підданий адміністративному арешту на 13 діб відповідно до постанови суду Партизанського району м. Мінська. 24.11.2021 управлінням КДБ Республіки Білорусь по м. Мінськ та Мінської області прийнято постанову про порушення кримінальної справи, в тому числі щодо ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 342 КК Республіки Білорусь.

Після даних подій, у грудні 2021 року, втікаючи від переслідування, ОСОБА_2 переїхав до м. Києва. Під час перебування в м. Києві ОСОБА_2 позичив у своєї знайомої ОСОБА_1 2450,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 24.02.2022.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ до України, введенням воєнного стану на території України 26.02.2022 ОСОБА_2 перетнув кордон України та Республіки Польща, де отримав Карту побиту (Karta pobytu)і постійно проживає там.

14.12.2022 ОСОБА_2 було здійснено перерахування валютних коштів через міжнародну міжбанківську систему SWIFT з банку Польщі PKO BANK POLSKI S.A. на міжнародний банківський рахунок позивачки (рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк») в розмірі 2450,00 доларів США.

На звернення позивачки, AT КБ «ПриватБанк» надав письмову відповідь від 14.12.2022 №20.1.0.0.0/7-221214/16831 згідно якої зазначає, що відповідно до п.п. 17 п. 1 Постанови НБУ «Про внесення змін до постанови Правління НБУ від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 № 21, уповноваженим особам забороняється здійснювати будь-які валютні операції: 1) з використанням російських рублів та білоруських рублів; 2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь; 3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь.

На звернення, подане позивачкою 05.01.2023 №Б-200-606/1/394 щодо її правовідносин з АТ КБ «ПриватБанк», Національний Банк України повідомив про те, до повноважень Національного банку України, визначених Законами України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність» не належить здійснення впливу на фінансові установи з метою вчинення певних дій на користь їх клієнтів.

З наданих позивачкою роздруківки електронного листування через систему клієнтської служби підтримки Допомога онлайн, убачається, що остання зверталася у банк щодо переказу системою SWIFT від 14.12.2022. Позивачку повідомили про діючі обмеження НБУ та відсутність можливості зарахувати або повернути переказ відповідно до Постанови НБУ № 18 від 24.02.2022. Зазначено, що кошти перебувають на транзитному рахунку банку. Вказане також підтверджується протоколом про надходження SWIFT переказу в банк.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 був підданий репресіям за свою громадську позицію у 2020-21 році, та не проживає в Республіці Білорусь з грудня 2021 року, постійно проживає в Республіці Польщі з 26.02.2022 на підставі картки побиту (Karta pobytu), а тому вищезазначена Постанова № 18 від 24.02.2022 не може розповсюджуватися на переказ здійснений ОСОБА_2 на рахунок позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

У статті 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

У частині 1 статті 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За приписами статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 , Банк банк відмовив у зарахуванні SWIFT-переказу № М1214СН2788754 від 14.12.2022 у сумі 2 425,00 USDна підставі п.п. 2 п. 17 Постанови Національного Банку України № 18 від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану». Крім того АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що кошти обліковуються Банком на відповідному внутрішньобанківському рахунку.

Відповідно до Постанови Національного Банку України № 18 від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», зі змінами, внесеними Постановою НБУ № 21 від 24.02.2022, а саме п. 17 передбачено, що уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції, зокрема, учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 постійно проживає в Республіці Польщі з 26.02.2022 на підставі картки побиту (Karta pobytu). Також в матеріалах справи наявні докази репресій з боку Республіки Білорусі ОСОБА_2 за свою громадську позицію у 2020-21 році, а також наявне рішення Головного Управління по Справам Іноземців про надання іноземцям міжнародного захисту в Республіці Польщі, відповідно до якої 11.03.2022 року ОСОБА_2 наданий додатковий захист.

Вказані обставини не спростовані відповідачем, а тому підтверджують постійне проживання, а отже і місцезнаходження ОСОБА_2 на території Республіки Польщі. З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що Постанова № 18 від 24.02.2022 не може розповсюджуватися на переказ здійснений ОСОБА_2 на рахунок позивача.

Крім того суд першої інстанції вірно врахував статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997№ 475/97-ВР«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року.Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 Європейський Суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі ст. 1 Першого протоколу. Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні п. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Доводи відповідача про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази подані позивачем, колегією суду не приймаються, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та висновки суду першої інстанції не спростовують. Так, маючи сумніви щодо належності підпису третій особі, відповідач мав право подати клопотання про призначення експертизи, однак вказане клопотання не було заявлено в суді першої інстанції. Докази, надані відповідачем, а саме виписка по рахунку, копії заяви про відкриття рахунку та витягу перевірки з електронного комплексу банку не спростовують висновки суду першої інстанції.

Посилання відповідача на п. 15 Постанова № 18 від 24.02.2022 апеляційний суд не приймає, з огляду на те, що такий пункт не був причиною відмови Банку у зарахуванні спірного переказу.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти, які стягнуті на користь позивача знаходяться на рахунку відправника, а не на банківських рахунках спростовуються відповідями, які відповідач надавав на скарги позивача спрямовані до НБУ. Крім того, ухвалюючи рішення суд виходив з того, що банк безпідставно заблокував кошти, які третя особа добровільно переказала та повернула позивачу, а тому наразі банк може з урахуванням висновків суду переказати безпідставно заблоковані кошти позивачу, тим самим виконавши рішення суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Враховуючи предмет позову, дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, як справа незначної складності, а тому касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська