ПОСТАНОВА

іменем України

16 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 405/1188/22

провадження № 22-ц/4809/612/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи - Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1, Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Усатенко Юрій Юрійович, на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 лютого 2023 року у складі судді Шевченко І.М.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1, Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визнання недійсним договору дарування.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 02 листопада 2015 року, зареєстрованим в реєстрі за №2-288, йому належить на праві власності 1/2 частка будинку АДРЕСА_1 . Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 травня 2019 року у справі №404/6959/18 за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 . У березні 2021 року він звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні з виплатою компенсації вартості частки на підставі ст.365 ЦК України. Позов обґрунтовано тим, що внаслідок його трудових та грошових затрат частка відповідача у спірному майні (в грошовому еквіваленті) стала відносно незначною. Загальна площа житлового будинку складає 52,2 кв. м, житлова площа - 27,8 кв. м, тобто розділити і виділити в натурі по 1/2 його частки неможливо. Спільне володіння і користування зазначеним майном також є неможливим. Відповідач ніколи не користувався спірним будинком, не проживав в ньому, він має на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2 , постійно проживає за вищевказаною адресою. Тобто, припинення права власності на частку будинку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника. По вказаній справі було відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду. ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні часткою будинку. Проте, під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 подарував свою частину будинку дочці - ОСОБА_3 , про що позивачеві стало відомо під час розгляду справи від представника ОСОБА_2 . Вважав, що відповідач ОСОБА_2 діяв недобросовісно, зловживаючи правом та ввівши нотаріуса в оману, оскільки у спірному договорі дарування дарувальник стверджував, що відносно предмету договору не ведуться судові справи, ніхто не зареєстрований і не проживає, малолітні, неповнолітні діти, недієздатні чи обмежено дієздатні особи відсутні. Разом з тим, у будинку проживають та зареєстровані крім нього його дружина та неповнолітня дитина, тому відповідач мав би отримати дозвіл органу опіки та піклування на відчуження своєї частки будинку, однак такого дозволу не було. Також вважав, що у разі ухвалення судом рішення у справі №405/2758/21 виконати його буде неможливо як у випадку задоволення первісного позову, так і у випадку задоволення зустрічного позову.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати недійсним договір дарування частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами від 08 липня 2021 року, посвідчений державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Куроп`ятник В.М. (реєстровий № 4-451), за умовами якого ОСОБА_2 подарував - безоплатно передав у власність ОСОБА_3 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 лютого 2023 року позовну заяву задоволено. Визнано недійсним договір дарування частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами від 08 липня 2021 року, посвідчений державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Куроп`ятник В.М. (реєстровий № 4-451), за умовами якого ОСОБА_2 подарував - безоплатно передав у власність ОСОБА_3 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Усатенко Юрій Юрійович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки права малолітньої дитини жодним чином не було порушене. При укладенні спірного правочину дозвіл органу опіки і піклування не потребується. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що спірний правочин має ознаки удаваного.

Адвокатка Грицина В.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 лютого 2023 року- без змін. Вважала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Усатенко Ю.Ю. підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити. Вказував, що у справі №405/2758/21 відсутні перешкоди для заміни відповідача на належного або притягнення ОСОБА_3 до участі у справі як співвідповідача.

Представник позивача адвокатка Грицина В.І. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності представників третіх осіб на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що на підставі укладеного договору дарування від 08 липня 2022 року ОСОБА_2 подарував безоплатно передав у власність ОСОБА_3 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 . Відповідно до п.1.2 оспорюваного договору відчужувана 1/2 частина житлового будинку, що є предметом договору, належить дарувальнику на праві особистої приватної спільної часткової власності на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 травня 2019 року, справа № 404/6959/18. Дарувальник стверджував, що на момент укладення цього договору 1/2 частка житлового будинку нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі, під іпотекою не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами: як юридична адреса не використовується, а також будь-яких прав на неї у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб вона не внесена, вона не є предметом спадковою договору. Треті особи не мають прав на відчужувану частку квартири, права малолітніх та неповнолітніх дітей не порушені. Членів сім`ї - дітей, які б мали право проживання (особистий сервітут, встановлений ст.405 ЦКУ) немає. Зміст законодавства щодо прав дітей (осіб до 18 років) членів сім`ї на проживання (особистий сервітут) та те, що на здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування та правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди сторонам нотаріусом роз`яснено і зрозуміло. Особи, котрі зареєстровані та проживають в житловому будинку, частка якого відчужується за цим договором, відсутні. Малолітні, неповнолітні діти, недієздатні чи обмежено дієздатні особи, відсутні, що підтверджується витягом з реєстру мешканців м. Кропивницького від 01 липня 2021 року. Дарувальник стверджував, що у житловому будинку відсутні самовільні прибудови, добудови, переобладнання, перепланування та реконструкції (п.1.3 договору). За умовами п.1.6 договору сторони оцінили цей дар у сумі 10 000 грн (а.с.18-19).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 , укладаючи договір дарування, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правом, оскільки оспорюваний договір порушує майнові інтереси позивача, відповідачу на час укладення спірного договору дарування було достовірно відомо про наявність в провадженні суду цивільної справи щодо спірного будинку та проживання у ньому малолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (ч.ч.1, 2, 3 ст.202 ЦК України).

За правилами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК).

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1873цс16, від 23 серпня 2017 року у справі №306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі №359/1654/15.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц провадження №14-260цс19 не відступила від зазначених вище висновків Верховного Суду України та зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до суперечливої поведінки й зловживання правом.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (п.6 ст.3 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 травня 2019 року по справі №404/6959/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом визнано за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.47-50).

Як свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності (а.с.51).

19 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності відповідача на частку будинку АДРЕСА_1 з виплатою компенсації вартості частки на підставі ст.365 ЦК України. Позов обгрунтувано тим, що позивач, починаючи з квітня 2005 року після смерті матері ОСОБА_5 , утримував будинок, добудовував його, зробив перепланування, здійснив капітальний ремонт, облаштовував будинковолодіння. Його сестра ОСОБА_4 , яка також прийняла спадщину, будинок не утримувала, не проживала в ньому, не здійснювала ремонтних робіт та облаштування. ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , також частки будинку не утримував. Вартість спірного будинку на час прийняття ним із сестрою спадщини, тобто станом на 2005 рік, складала 155500 грн. У результаті капітального ремонту та облаштування прилеглої території будинковолодіння його вартість на час звернення з позовом відповідно до висновку експерта складала 673100 грн, що дає підстави для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача понесених на утримання будинку витрат у розмірі 258800 грн. Проте, вважав, що правильним вирішенням спору є припинення права відповідача на частку у спільному майні з виплатою компенсації вартості його частки (а.с.21-25).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда суду від 21 квітня 2021 року позов прийнято до розгляду за правилами загального провадження до розгляду та відкрито провадження по справі №405/2759/21. Копію ухвали суду та повістку відповідач ОСОБА_2 отримав 01 червня 2021 року та 15 червня 2021 року пред`явив зустрічний позов про усунення перешкод в користуванні спірним житловим будинком шляхом вселення та передання йому ключів від будинку. Ухвалою суду зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до розгляду з первісним позовом, об`єднано в одне провадження (а.с.26, 27, 28-29).

У подальшому, під час розгляду даної справи, а саме 08 липня 2022 року відповідачем було укладено спірний договір дарування, за яким ОСОБА_2 подарував безоплатно передав у власність ОСОБА_3 належну йому частину житлового будинку.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , укладаючи договір дарування зі своєю дочкою, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правом стосовно позивача, оскільки спірний договір дарування порушує майнові інтереси позивача, як кредитора, який мав би право на стягнення з відповідача частини понесених на утримання будинку витрат у розмірі 258800 грн (673100 грн 155500 грн) : 2), що вказує на фіктивність оспорюваного правочину та має ознаки фраудаторного.

Такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Твердження сторони відповідача про те, що достатньо було б у цивільній справі №405/2759/21 замінити відповідача ОСОБА_2 на належного - ОСОБА_3 не приймається судом до уваги, оскільки колегія суддів вважає, що за таких обставин звернення ОСОБА_1 до суду унеможливило б розгляд цієї справи саме із зазначених у позові підстав, зважаючи на те, що ОСОБА_3 прийняла у дар частину будинку із здійсненим капітальним ремонтом та облаштованою прилеглою прибудинковою територією на значну суму, яка сторонами оспорюється.

Крім того, як убачається з довідки про реєстрацію місця проживання від 14 липня 2017 року № 5548/01/1 у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , з 14 липня 2017 року проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.30).

При цьому, відповідно до абзацу 2 пункту 1.3 спірного договору дарування в спірному житловому будинку ніхто не зареєстрований і не проживає, малолітні, неповнолітні діти, недієздатні чи обмежено дієздатні особи, відсутні (а.с.18 зворот). Разом з тим, на час укладення договору дарування відповідачеві було достовірно відомо про те, що поділ будинку в натурі не здійснювався, у будинку проживає позивач із малолітньою дитиною, стосовно будинку існує спір, який розглядається у судовому порядку.

Зазначені обставини вказують на те, що у разі повідомлення нотаріуса про проживання у будинку малолітньої дитини він зобов`язаний був би витребувати у ОСОБА_2 дозвіл органу опіки та піклування на відчуження своєї частки будинку, а укладаючи оспорюваний договір дарування без такого дозволу були порушені також і права малолітнього сина позивача.

Установивши дійсні обставини справи суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Усатенко Юрій Юрійович, залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 лютого 2023 року -без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко