КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/11965/23

28 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Коваленко І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що при укладанні кредитного договору № 18278-09/2022 були порушені її права, як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про споживче кредитування» у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до відповідача у досудовому порядку з листами про припинення порушень з боку відповідача, проте такі вимоги були залишені без задоволення. У зв`язку з вище викладеним, вона була змушена звернутись до суду з даним позовом в якому просила суд визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту № 18278-09/2022 від 20.09.2022 року та відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнити її від сплати судового бору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору було залишено без руху для подання на адресу суду доказів сплати судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвеструм» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору визнано неподаною та повернуто суб`єкту звернення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 12 жовтня 2023 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує ти, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що відповідно до вимог п.1.2. договору про надання фінансового кредиту № 18278-09/2022, метою отримання кредиту є задоволення власних, тобто, споживчих потреб клієнта, а отже - умови, стан його виконання і відповідальність регулюються Законом України «Про споживче кредитування». Також, в цьому ж пункті даного договору вказано -«тип кредиту: кредит», а не «кредитування рахунку», як посилався суд першої інстанції.

Звертає увагу на те, що при зверненні з даним позовом до суду вона зазначала, що при укладанні вищевказаного кредитного договору порушені її права, як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ін. Також вона зазначала, що порушення відбулось ще на стадії до укладання зазначеного договору, а також під час його укладання.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» ( далі товариство) та ОСОБА_1 ( далі- клієнт) було укладено договір про надання фінансового кредиту № 18278-09/2022.

Відповідно до умов вказаного договору товариство надало клієнту кредит в розмірі 4 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.(п.1.1)

Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору тип кредиту: кредит, мета отримання кредиту»: на власні потреби клієнта. Кредит надавався строком на 15 днів, тобто, до 04 жовтня 2022 року. Дата надання кредиту: 20 вересня 2022 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору було залишено без руху.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції посилався на те, що згідно з п.1 ч.2 ст. 3 Закону України " Про споживче кредитування", цей Закон, крім положень щодо врегулювання простроченої заборгованості, пункту 9 частини третьої статті 9, пункту 15 частини першої та частини другої статі 12 цього Закону, не поширюється, зокрема, на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця.

Оскільки предметом спору є кредитний договір зі строком погашення кредиту до одного місяця, то положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами.

З огляду на вище викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачу необхідно сплатити судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 073,60 грн.

На виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву в якій зазначала, що оскільки вона є споживачем фінансових послуг та звернулась до суду з позовною заявою з метою захисту своїх порушених прав, як споживача, права якого регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», то вона звільнена від сплати судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвеструм» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору визнано неподаною та повернуто суб`єкту звернення.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвеструм» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяві, які були зазначені в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи (пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Звертаючись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвеструм» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,ОСОБА_1 обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вона є споживачем послуг та при укладанні кредитного договору № 18278-09/2022 були порушені її права, як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про споживче кредитування» у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до відповідача у досудовому порядку з листами про припинення порушень, проте, такі вимоги були залишені без задоволення. На думку позивача, відповідач при укладанні кредитного договору не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту Також вважала, що вона, як споживач , звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім, з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з принципів цивільного судочинства, а також наявності у цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг, тощо.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач-це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачка не є споживачем, так як на укладений між нею та відповідачем договір кредиту не поширюється дія Закону України " Про споживче кредитування", так як він містить умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, колегія суддів вважає помилковим, так як між позивачкою та відповідачем 20 вересня 2022 року був укладений договір про надання фінансового кредиту № 18278-09/2022 , а не договір кредитування рахунку.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеного статтею 5 Закону України «Про судовий збір», який не є вичерпним, не може безумовно свідчити про те, що споживачі не мають такої пільги, оскільки вона встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав. Порушені права підлягають захисту як при пред`явленні позову у суді першої інстанції, так і на наступних стадіях цивільного процесу (стадії апеляційного та касаційного провадження), оскільки ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суд у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху з підстав несплати нею судового збору за подання позову та в подальшому, повертаючи позовну заяву у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позову без руху, не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 обґрунтовувала свої позовні вимоги порушенням її права, як споживача послуг, так як на її думку відповідач при укладанні кредитного договору не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, а тому вона звільнена від сплати судового збору в силу вимог ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням вище викладеного, висновок суду першої інстанції про наявність визначених ст. 185 ЦПК України для повернення позовної заяви ОСОБА_1 є помилковим, а оскаржувана ухвала не може вважатися законною, обґрунтованою та такою, що відповідає завданням цивільного судочинства.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року.

Згідно вимог ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 рокускасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору направити для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: