Справа № 950/371/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. за участю секретаря - Гладкової С.В., представника відповідачки - Васильця С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2022 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до Лебединського районного суду Сумської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 26132 грн. 44 коп. за кредитним договором № без номеру від 15 червня 2010 року. Вимоги обґрунтовує тим, що позивачка звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, підписала заяву б/н від 15.06.2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві.

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. (Далі на пункти «Умов та правила надання банківських послуг» позивач посилається як на пункти кредитного договору).

Відповідачу був відкритий кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування, та видана кредитна картка. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 30 000 грн.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 26.01.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 26132,44 грн., яка складається з наступного: 21063,97 грн. - заборгованість за тілом кредита; 5068,47 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. У відповіді на відзив, поясненні зазначав, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови, тобто договір був укладений відповідно до норм чинного законодавства. Відносно номеру SAMDN НОМЕР_1 , представник позивача зазначив, що це не є номером договору, а відноситься до технічної документації активу, використовується тільки у внутрішніх сервісах банку з метою ідентифікації зобов`язання. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку починаючи із 01.10.2010 року, а саме: зняття готівки у банкоматах (04.12.2010), поповнення кредитного рахунку ( 24.07.2014)

Представник відповідачки заперечує проти позову в повному обсязі, мотивує це тим, що кредитний договір є неукладеним нікчемним, бо укладений з недодержанням письмової форми. Також зазначає, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору. Також звертає увагу на те, що інформацію, яка повинна була надаватися у письмовій формі, щодо умов кредитування - відповідачеві надано не було і будь-яких доказів в спростування цього позивач не надав. Відповідач не підписував "Умови та надання банківських послуг " та "Тарифи Банку" працівники банку з ними позивача не ознайомлювали. Отже вони не є складовою частиною договору. Наявна в матеріалах судової справи довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки "Кредитка Універсальна" 30 днів пільгового періоду містить підпис який не належить відповідачеві. Крім того, дана довідка про умови кредитування стосується зовсім іншого договору (зазначено в ній, що вона стосується договору SAMDN 500ТС003325757). Тобто Витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також представник відповідачки зазначив, що наданий позивачем роздрукеований розрахунок заборгованості за договором є необгрунтованим, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом, тобто не може бути доказом заборгованості.

Щодо розміру заборгованості представник відповідачки зазначає, що розмір кредитних коштів, які відповідач мала б можливість використати при використанні кредитної картки, наданої їй позивачем не міг би перевищувати 20000 грн. В той же час позивач заявляє позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21063,97 грн. тобто більше на 1063,97 грн. ніж відповідач мала б зняти/використати за допомогою наданої їй кредитної картки самим позивачем.

Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

15 червня 2010 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала анкету - заяву б/н (а.с. 16). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та паспорт споживчого кредиту.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість станом 26.01.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 26132,44 грн., яка складається з наступного: 21063,97 грн. - заборгованість за тілом кредита; 5068,47 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. (а.с. 4-13).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем, на підтвердження умов укладеного договору банком надано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» за договором SAMDN500TC003326757 підписану 15 червня 2010р., хоча позовні вимоги заявлені по кредитному договору № б/н від 15 червня 2010р. без зазначення назви договору, розрахунок заборгованості, наданий Позивачем, також здійснено за договором б/н. Сама анкета-заява не містить будь-яких даних, що сама довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» за договором SAMDN500TC003326757 підписана 15 червня 2010р. є частиною договору №б/н 15 червня 2010р.

До того ж довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» за договором SAMDN500TC003326757 від 15 червня 2010р. не містить відомостей про прізвище підписанта та його правовий зв`язок із вищевказаної анкетою-заявою №б/н від 15 червня 2010р. або про його бажання укласти договір кредиту на згаданих умовах про проценти та кредитний ліміт.

Крім того, вказана довідка містить розбіжну інформацію з розрахунком заборгованості по договору б/н. Так, базова відсоткова ставка за користування кредитом в довідці визначена 3,0% на місяць, а розрахунок банком проведено за відсотковою ставкою, яка змінювалась неодно-разово з 36%, або 30,0%, а в подальшому до розміру 34,8% (в різні періоди).

Крім того, у анкеті-заяві №б/н від 15 червня 2010р. зазначається про бажаний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLD, а у довідці про умови кредитування стосуються використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» за договором SAMDN500TC003326757.

Таким чином, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 червня 2010р. шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

щодо посилання Відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів»:

Ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до положень ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуван-ням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) умови дострокового розірвання договору;

7) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

П.9, 11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Аналіз положень зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018р. у справі №711/871/17 положення Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджуються лише на відносини між банками та ФОП.

Враховуючи, що Позивачем надавалися кошти (про що він сам зазначає, але при цьому не надає доказів надання Відповідачеві таких коштів) Відповідачеві саме як фізичній особі, які остання могла використовувати для на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника чи зняти готівкових кошти, то на такі відносини між Позивачем та Відповідачем розповсюджуються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Закон про бухгалтерський облік).

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003р. №254, в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Положення 254).

Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (абзац другий пункту 4.10. Положення 254).

Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (пункт 5.1 Положення 254).

Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення 254).

Враховуючи вищезазначене, виписка по рахунку не є первинним документом. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018р. у справі №733/608/16-ц.

щодо ознайомлення Позивальника з умовами кредитування:

Відповідно до ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України).

Ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.1ст.633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх , крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на Умови та Правила надання банківських послуг а також Тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору.

Надані Позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла Відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015р. (провадження № 6-16цс15) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019р. у справі №342/180/17 і не спростовано Позивачем при розгляді вказаної справи.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019. у справі №342/180/17 витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 травня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019р. у справі за №342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між Позивачем та Відповідачем кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису Відповідача; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів Відповідач, як позичальник, підписуючи заяву.

А згідно ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

щодо посилання Відповідача на постанову ВП ВСУ №342/180/17-ц від 03 липня 2019р.:

Як зазначає сам Позивач у поданій ним Відповіді на відзив: «Розглядаючи справу №342/180/17 Верховний Суд зазначив, у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Таким чином, при розгляді судової справи №342/180/17 Верховним Судом звернуто увагу на відсутність доказів тотожності наданих банком разом із позовною заявою Умов та Правил надання банківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальника.».

Як вбачається з матеріалів справи №950/371/22 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 надана безпосередньо Позивачем Заява №б/н від 15 червня 2010р. не містить відомостей, як того вимагала ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) про:

1) суму кредиту;

2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуван-ням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

3) дату видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річну відсоткову ставку за кредитом;

6) умови дострокового розірвання договору;

7) інші умови, визначені законодавством.

Надані безпосередньо Позивачем Умови та правила банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містять підпису Відповідача, як позичальника, а тому вони не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів Відповідач, підписуючи заяву позичальника, Позивачем також надано не було.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17 у своїй постанові від 30 січня 2019р. зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.

А відтак посилання Позивача у Відзиві на позовну заяву на постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019р. у справі №356/1635/16-ц, від 28 березня 2019р. у справі №428/2873/17, від 06 лютого 2018р. у справі №755/2720/16-ц, від 17 квітня 2019р. у справі №666/388/16-ц є необґрунтованим, оскільки це не є постанови Великої Палати Верховного Суду і прийняті вони до прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 03 липня 2019. у справі №342/180/17.

щодо встановлення на зміни кредитного ліміту та збільшення розміру тіла

кредиту над розміром кредитного ліміту:

Відповідно до положень ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

Як зазначає сам Позивач у поданій ним позовній заяві після відкриття Відповідачеві кредитного рахунку та встановлення початкового кредитного ліміту у розмірі 0,00грн., в подальшому розмір такого кредитного ліміту було збільшено до 300,00грн. (04 вересня 2010р.), потім збільшено до 1000,00грн. (19 жовтня 2010р.), потім збільшено до 1200,00грн. (07 грудня 2010р.) і останнє збільшення кредитного ліміту до 20000,00грн. відбулося 17 травня 2019р.

В той же час Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21 063,97грн., тобто більше на 1063,97грн., ніж Відповідач мала б зняти/використати за допомогою наданої їй кредитної картки самим Позивачем.

Ознайомившись з наданими позивачем розрахунками заборгованості Відповідача, судом встановлено, що в ньому містяться ряд списань коштів, здійснення яких не обумовлено між позивачем та стронами на загальну суму 29664,67 грн., а саме: списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 27797,92 грн.

Як вбачається з Розрахунку за період з 15 червня 2010р. по 26 січня 2022р. (дату станом на яку позивачем визначено заборгованість у поданій позовній заяві) Відповідачем отримано від позивача грошові кошти на загальну суму 129540,37 грн., а сплачено за цей час 132676,60 грн., тобто сплачено на 3136,23 грн. більше, ніж отримано. Суд погоджується з наданим представником відповідачки розрахунком списання коштів.

щодо посилання на недійсність кредитного договору:

Відповідно до ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України).

Ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.1ст.633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх , крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на Умови та Правила надання банківських послуг а також Тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору.

Надані Позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла Відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019. у справі №342/180/17 і не спростовано Позивачем при розгляді вказаної справи.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019. у справі №342/180/17 витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 травня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між Позивачем та Відповідачем кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису Відповідача; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів Відповідач, як позичальник, підписуючи заяву.

Згідно ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

щодо встановлення на зміни кредитного ліміту:

Відповідно до положень ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

Як зазначає сам Позивач у поданій ним позовній заяві після відкриття Відповідачеві кредитного рахунку та встановлення початкового кредитного ліміту у розмірі 0,00грн., в подальшому розмір такого кредитного ліміту було збільшено до 300,00грн. (04 вересня 2010р.), потім збільшено до 1000,00грн. (19 жовтня 2010р.), потім збільшено до 1200,00грн. (07 грудня 2010р.) і останнє збільшення кредитного ліміту до 20000,00грн. відбулося 17 травня 2019р.

Згідно пп.1.1.1.45 Умов та правилах надання банківських послуг, наданих самим Позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог встановлено, що: «1.1.1.45. Кредит (Кредитная линия, Кредитный лимит) размер денежных средств, предоставленных Банком Клиенту на срок, оговоренных в Договоре, на условиях платности и возвратности».

Згідно пп.1.1.1.74 Умов та правилах надання банківських послуг, наданих Позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог встановлено, що: «1.1.1.74. Расходный лимит сумма денежных средств, доступных для проведения операции по карте, включая остаток собственных средств Клиента на картсчете и сумму лимит овердрафта по счету карты, за вычетом сумм операций, заблокированных на картсчете с учетом соответственной комиссии».

Згідно пп.1.1.1.52 Умов та правилах надання банківських послуг, наданих Позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог встановлено, що: «1.1.1.52. Овердрафт краткосрочный кредит, который предоставляется Банком Клиенту в случае превышения суммы операции по платежной карте над суммой остатка средств на его Счете в размере лимита кредитования».

Таким чином розмір кредитних коштів, які Відповідач мала б можливість використати при використанні кредитної картки, наданої йому Позивачем не міг би перевищувати 20 000,00грн. В той де час Позивач заявляє позовні вимоги про стягнення з Відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21 063,97грн., тобто більше на 1063,97грн., ніж Відповідач мала б зняти/використати за допомогою наданої їй кредитної картки самим Позивачем.

щодо правомірності оформлення послуги «Захист на кожен день»:

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019р. по справі №666/4957/15-ц та постанові від 19 серпня 2020р. у справі № 641/11984/15-ц визнав банківську комісію ПриватБанку за кредит незаконною і зазначив, що банки не можуть зобов`язати клієнтів її сплачувати.

Суд дійшов висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абз. 2 і 3 ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору), нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, така дія, як надання фінансового інструменту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

щодо зміни розміру процентної ставки:

Як зазначалося вище згідно ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Ст.1047 Цивільного кодексу України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Як зазначалося вище Позивачем не надано доказів підписання ОСОБА_1 . Договору про надання банківських послуг №б/н від 15 червня 2010р., не надано доказів підписання ним Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не підписувала страхового договору на надання послуги «Захист на кожен день», а відтак і стягнення з ОСОБА_1 щомісячної комісії за обслуговування та плати за послугу «Захист на кожен день`є незаконним, а відповідно їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами а також відсутні підстави стверджувати про погодження сторонами розміру процентної ставки за користування кредитом та зміну його розміру (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019. у справі №342/180/17).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту укладення договору між ним та ОСОБА_1 , погодження умов щодо суми, строку надання кредиту, розміру та порядку нарахування процентів, які мають сплачуватися за користування кредитними коштами, розміру штрафних санкцій, які можуть бути застосовані за порушення умов договору, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки, суд відмовив у задоволенні позову, тому у відповідності до пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4, 12-13,19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15.06.2010 року у розмірі 26132,44 грн., що складається з заборгованості за тілом кредита - 21063,97 грн., заборгованості за простроченим тілом кредита - 5068,47 грн., відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Роман БАКЛАНОВ