ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2062/20 Номер провадження 22-ц/814/1984/23Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бутенко С.Б., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 серпня 2022 року, постановлене суддею Городівським О.А. (повний текст складено 10 серпня 2022 року),

по справі за позовом Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради (далі - УСЗН Миргородської міської ради) до ОСОБА_1 про стягнення коштів, надмірно сплаченої субсидії,

в с т а н о в и в:

23.10.2020 УСЗН Миргородської міської ради звернулося в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що із 2015 року ОСОБА_1 є отримувачем субсидії на житлово-комунальні послуги на домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення вибіркової перевірки достовірності інформації отримувачів субсидій (верифікації), яка була здійснена 05.03.2019, виявлено, що ОСОБА_1 одружений, його дружина зареєстрована за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 .

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 у декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житловий субсидій не повідомив, що є одруженим, а тому при розрахунку субсидії на відповідний період із жовтня 2018 року по квітень 2019 року не були враховані доходи його дружини, виникла надмірно отримана субсидія у розмірі 10 229,97 грн., яку просить стягнути із відповідача, включно із судовими витратами.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.08.2022 позовні вимоги Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів, надмірно сплаченої субсидії - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради надмірно виплачені кошти субсидії в сумі 10 229,97 грн. та 2 197,00 грн. судового збору.

Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що відповідач не виконав обов`язок по забезпеченню повноти відомостей про майновий стан отримувача субсидії, зокрема про його доходи та доходи членів його сім`ї, що призвело до приросту майна у набувача без достатніх правових підстав. Отже кошти надмірно сплаченої субсидії підлягають стягненню із відповідача згідно розрахунку, наданого Управлінням.

Відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що при зверненні до Управління із заявою про призначення житлової субсидії та декларацією про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, повідомляв про свій сімейний стан та надавав представнику Управління для перевірки паспорт, де наявна відмітка про реєстрацію шлюбу, а також свідоцтво про одруження. Тоді як посилання позивача на ніби то його помилки не є підставою для повернення ним коштів субсидії.

Наголошує, що його дружина зареєстрована та проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 , тобто юридичного відношення до квартири, де зареєстрований та проживає відповідач, вона не має.

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 27.04.2023 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.08.2022; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Миргородської міської ради із заявою про призначення житлової субсидії та декларацією про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, у результаті чого рішеннями УСЗН Миргородської міської ради відповідачу призначено житлову субсидію./а.с.3,4/

УСЗН Миргородської міської ради вказувало, що призначення житлової субсидії на наступні періоди Управлінням здійснювалися автоматично.

27.04.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №329 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 №1022», якою Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848, викладено в новій редакції. При цьому пунктом 2 постанови №329 установлено, що із 01.05.2018 призначення житлової субсидії здійснюється лише після подання нових заяв і декларації, якщо у складі домогосподарства є, зокрема, особи, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства.

Тобто, з 01.05.2018 змінилися умови надання житлової субсидії, якими визначено, що призначення житлової субсидії здійснюється з урахуванням всіх зареєстрованих осіб та членів їх сімей, навіть якщо вони зареєстровані за іншими адресами.

Як убачається із матеріалів справи за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа: ОСОБА_1 /а.с.4,14/

Згідно відмітки у паспорті громадянина України ОСОБА_1 із 12.06.2009 р. одружений із ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ./а.с.19,20,21/.

Таким чином, наявність у ОСОБА_1 , членів сім`ї, які не зареєстровані за адресою домогосподарства, є обставиною, яка вплинула або могла вплинути на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру.

Згідно розрахунку надмірно отриманих коштів субсидії ОСОБА_1 загальний розмір надмірно сплаченої субсидії склав 10 229,97 грн., із яких: за жовтень 2018 року - 595,21 грн.; листопад 2018 року 1 773,21 грн.; грудень 2018 року 1 773,92 грн.; січень 2019 року 1 773,92 грн.; лютий 2019 року 1 773,92 грн.; березень 2019 року 1 773,92 грн.; квітень 2019 року - 765,16 грн./а.с.9/

Задовольняючи вимоги позову, міськрайонний суд виходив із того, що 01.10.2018 набрали чинності зміни до Положення про порядок призначення житлових субсидій, що змінюють порядок обрахування розміру субсидії, за яких відповідач зобов`язаний забезпечити повноту відомостей, зокрема про його доходи та доходи членів його сім`ї.

Відповідач ухилився від подання таких відомостей, що на переконання суду свідчить про недобросовісність його дій та призвела до приросту майна у набувача без достатніх правових підстав. Отже до стягнення із відповідача підлягають кошти надмірно отриманої державної допомоги згідно розрахунку, наданого позивачем.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17, від 11 березня 2020 року у справі №328/1056/19.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлд із проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Матеріали справи містять відомості про те, що на час подачі ОСОБА_1 заяви про призначення житлової субсидії та декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, він зазначив одну особу, себе, як зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у відповідності до вимог чинного законодавства діючого на той час.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що станом на момент звернення ОСОБА_1 до Управління чинним законодавством визначено, що субсидія розраховується виходячи із кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, у тому числі осіб, призваних на строкову військову службу. Субсидія для відшкодування витрат на оплату жилого-комунальних послуг призначається на основі середньомісячного сукупного доходу вказаних осіб.

У подальшому, у тому числі після внесення відповідних змін до Положення з 01 травня 2018 року, УСЗН Миргородської міської ради здійснювало призначення житлової субсидії на наступні періоди автоматично. Згідно із Положенням після закінчення строку отримання житлової субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок житлової субсидії на наступний сезон для домогосподарств, які отримували житлову субсидію у попередньому сезоні.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 №329 та Положенням передбачено, що призначення субсидії з травня 2018 року для громадян, які отримували субсидію у попередньому періоді, здійснюється на підставі поданих нових заяви і декларації, у разі якщо вони відносяться до визначених категорій, в інших випадках - без додаткового звернення.

Інформація про необхідність подання з 01.05.2018 Заяви та Декларації, зокрема, особам, члени сім`ї яких не зареєстровані за адресою домогосподарства, була розміщена на сайті Мінсоцполітики, висвітлювалась на центральних та місцевих телевізійних каналах, у засобах масової інформації, розміщено на інформаційних стендах в приміщенні Позивача, спеціалістами Управління надавались детальні роз`яснення населенню під час прийому та за телефоном «гарячої лінії» 725-31-51.

Із заявою та декларацією відповідач не звертався, тобто ним не надано відомості, що його домогосподарство відноситься до тих категорій домогосподарств, яким необхідно надати нові Заяву та Декларацію. У зв`язку із чим, керуючись п.14 Положення, відповідачу було призначено субсидію не наступні періоди, проте самі рішення Управління, якими розраховано субсидію у спірний період у справі відсутні, що ставить під сумнів, наведений позивачем розрахунок із визначеними сумами помісячно до повернення.

Суд першої інстанції викладеного не врахував, залишивши поза увагою, що розмір надмірно сплаченої субсидії входить до предмета доказування.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок позивачем не виконаний, оскільки на підтвердження наявності надмірно сплаченої субсидії позивач надав лише відомості щодо суми до повернення, без надання її обґрунтувань у вигляді рішень Управління про нараховану субсидію за період із жовтня 2018 року по квітень 2019 року, що є процесуальним обов`язком позивача.

В оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем апеляційний суд враховує, що Управління є професійним учасником ринку надання соціальних послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ є вищими, ніж до споживача послуг - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою.

З врахуванням наведеного, враховуючи відсутність у справі доказів на підтвердження доведення до відома відповідача змін законодавства та необхідності подання із 01.05.2018 заяви та декларації, а також неналежності розрахунку, який не ґрунтується на первинних документах, зокрема, рішеннях про нараховані суми субсидії, які у справі відсутні, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, із постановленням нового про відмову в задоволенні позову.

Згідно ст.141 ЦПК України із позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 295,50 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374,376 п.п.3,4, ст.ст., 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 серпня 2022 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів, надмірно сплаченої субсидії - відмовити.

Стягнути із Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 295,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.05.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.Б. Бутенко

О.В. Чумак