Справа № 490/3932/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі Романової К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву Військової частини НОМЕР_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі №490/3932/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2023 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 490/3932/18, помилково виданий 30.05.2022 року на підставі нечинного рішення Центрального районного суду м..Миколаєва від 03.02.2022 року по справі № 490/3932/18 про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 48740,81 грн., моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. та судових витрат у розмірі 3353,92 грн. Заява, обґрунтована тим, що виконавчого листа № 490/3932/18 видано 30.05.2022, після того як рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2022 по справі № 490/3932/18 набрало законної сили 30.05.2022, що є помилкою, оскільки військова частина НОМЕР_1 вищевказане рішення суду отримала лише 06.03.2023 та не погоджуючись з цим рішенням подала апеляційну скаргу за вих. від 06.03.2023 № 575, яку 15.03.2023 було здано до канцелярії відповідного апеляційного суду, про що свідчить відповідна відмітка штемпелю реєстрації вхідної кореспонденції Миколаївського апеляційного суду. Відтак, заявник дійшов висновку, що на час видачі виконавчого листа від 30.05.2022 № 490/3932/18 рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.02.2022 не набрало законної сили і досі нечинне, внаслідок чого наведений виконавчий лист був виданий помилково та не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 21.03.2023 року прийнято до розгляду дану заяву, призначено судове засідання.

Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2022 року Центральним районним судом м.Миколаєва ухвалено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині стягнення матеріальної шкоди, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 48740,81 грн. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., а також судові витрати у розмірі 3353,92 грн.

Згідно ч.1 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ч. 1 ст. 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Протягом встановленого законом строку заявником не було подано апеляційну скаргу, в зв`язку з чим рішення від 03.02.2022 року набрало законної сили 08.03.2022 року.

30.05.2022 року, на підставі заяви представника позивача, Центральним районним судом м.Миколаєва видано виконавчий лист №490/3932/18 для виконання рішення по даній справі від 03.02.2022 року, яке набрало законної сили.

15.03.2023 року Військовою частиною НОМЕР_1 подано до Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 03.02.2022 року, а також подано клопотання про поновлення строку на подання даної скарги.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 01.05.2023 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 03.02.2022 року в частині розподілу судових витрат змінено, зменшивши розмір стягнутих судових витрат з 3353,92 грн. до 722,90 грн., в іншій частині рішення залишено без змін.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і являє собою сукупність дій органів і осіб, визначених в Законі України «Про виконавче провадження», що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З наведених положень Конституції України і законодавства про виконавче провадження випливає, що виконання рішення суду є апогеєм судового захисту порушених, невизнаних прав та інтересів особи, а виконавча діяльність, яка забезпечується державою, спрямована на дієве та ефективне виконання рішень судів.

Саме визначені законом завдання виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження обумовлюють таку засаду виконавчого провадження як обов`язковість виконання рішень (ст.2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

В силу ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ч.3 ст.431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до ст.432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Під іншими причинами, за роз`ясненнями згаданого узагальнення, слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Апогеєм судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Як вбачається з постанови Миколаївського апеляційного суду від 01.05.2023 року, рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 03.02.2022 року №490/3932/18 змінено лише в частині суми судових витрат, в зв`язку з чим видається окремий виконавчий лист, а в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди рішення залишено без змін.

Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК і ГПК.

Вимоги, які повинна містити заява про видачу дублікату виконавчого листа, не врегульовані нормами ЦПК України, тому суддя вважає за можливе, застосувати ч. 9 ст. 10 ЦПК України, а саме, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права); застосувати аналогію закону.

Підстави для закриття провадження у цивільній справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Так, відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.255 ЦПК, суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

-відсутній предмет спору;

-набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

В постанові № 715/974/13-ц від 17.06.2020 року Верховний Суд зазначив, що необхідність запровадження п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (яка є новелою процесу), згідно з яким провадження у справі закривається у зв`язку з відсутністю предмета спору, зумовлена змінами до ст. 124 Конституції України, в якій зазначено, що юрисдикція судів поширюється лише на будь-який юридичний спір. Проте поняття "юридичний спір" має тлумачитися широко, з огляду на підхід Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття спору про право має розглядатися сутнісно, а не формально.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Врахувавши викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК Україниє можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

Враховуючи вищенаведені законодавчі положення, судом не встановлено ні юридичних, ні фактичних обставин, які свідчили б про те, що виконавчий лист видано помилково та/або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, тому суд дійшов висновку про відсутність предмету спору, в зв`язку з чим провадження слід закрити.

Керуючись ч. 9 ст. 10, п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за заявою Військової частини НОМЕР_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі №490/3932/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова