Постанова

Іменем України

19 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 569/17182/21

провадження № 61-12419св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І.,

суддів: Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» на постанову Рівненського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року в складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М., Майданік В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» про видачу належно оформленої трудової книжки, довідки про роботу і розмір заробітної плати за останній рік, стягнення нарахованих при звільненні сум, що належать до виплати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення поворотної фінансової допомоги за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» (далі - ТОВ «ВП «Акватон») про видачу належно оформленої трудової книжки, довідки про роботу і розмір заробітної плати за останній рік, стягнення нарахованих при звільненні сум, що належать до виплати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення поворотної фінансової допомоги за договором позики.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рівненський міський суд Рівненської області ухвалою від 05 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ВП «Акватон» про видачу належно оформленої трудової книжки, довідки про роботу і розмір заробітної плати за останній рік, стягнення нарахованих при звільненні сум, що належать до виплати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення поворотної фінансової допомоги за договором позики залишив без розгляду.

Суд першої інстанції, врахувавши тривале перебування справи у провадженні суду, а також зловживання позивачем своїми процесуальними правами, дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач повторно не з`явився в судові засідання, які призначені на 22 серпня 2022 року та 05 вересня 2022 року, і не подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Не погоджуючись із ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд не врахував, що матеріали справи не містять належних доказів про повідомлення його та його представників про судові засідання 22 серпня та 05 вересня 2022 року.

Рівненський апеляційний суд постановою від 24 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 вересня 2022 року скасував, а справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що оскільки у справі відсутні докази належного повідомлення позивача про день та час розгляду справи, то висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду є передчасним.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У грудні 2022 року ТОВ «ВП «Акватон» в особі представника Рибачка А. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме: положень статей 128, 131, 223, 257 ЦПК України, що призвело до безпідставного та необґрунтованого рішення про скасування законної ухвали суду першої інстанції про залишення без розгляду позовної заяви особи, яка ухилялася від свого обов`язку бути зацікавленою у розгляді справи, повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження та зловживала своїми процесуальними правами.

Касаційна скарга мотивована тим, що справа призначалася до розгляду неодноразово, однак у судові засідання, призначені на 22 серпня 2022 року та на 05 вересня 2022 року, позивач не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Крім того, заявник зазначає, що ОСОБА_1 і в попередні засідання, що призначалися судом на 07 лютого 2022 року, 30 березня 2022 року, 23 травня 2022 року, 01 липня 2022 року, не з`являвся. Про розгляд справи позивач був повідомлений належним чином за адресою зазначеною у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 . Клопотань про направлення процесуальних документів у справі на його електронну пошту або про направлення судових повісток на мобільний телефон чи іншу адресу позивач до суду не подавав, що свідчить про те, що він не скористався своїми правами для отримання інформації про розгляд його позовної заяви.

Тому суд першої інстанції відповідно до процесуального законодавства направив ухвалу з повідомленням про судові засідання, призначені на 22 серпня 2022 року та на 05 вересня 2022 року, за останньою відомою суду адресою, тобто адресою реєстрації ОСОБА_1 . Обов`язок щодо повідомлення суду про причини неявки у судові засідання за власним позовом, які відбувалися 07 лютого 2022 року, 30 березня 2022 року, 23 травня 2022 року, 01 липня 2022 року, 22 серпня 2022 року та 05 вересня 2022 року ОСОБА_1 не виконав, що не було враховано судом апеляційної інстанції.

Зазначає, що позивач мав реальну можливість реалізувати своє право на отримання повісток шляхом надсилання СМС-повідомлень; отримання процесуальних документів на електронну пошту; участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції особисто або через представника; подання клопотань про відкладення розгляду справи; подання клопотань про розгляд справи за його відсутністю. Однак позивач не скористався такими правами, що свідчить про його незацікавленість у розгляді цієї справи. Тому заявник вважає, що такі дії позивача є зловживанням ним своїми процесуальними правами, а тому висновок суду апеляційної інстанції про скасування ухвали суду першої інстанції є помилковим.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції забезпечив повний і всебічний розгляд справи й ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи з Рівненського міського суду Рівненської області.

Справа надійшла до Верховного Суду у лютому 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 16 вересня 2021 року о 14 год. 00 хв. (т. 1 а. с. 82).

Ухвалою суду від 01 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22 серпня 2022 року о 14 год. 00 хв. та на 05 вересня 2022 року о 14 год. 00 хв. з викликом сторін (т. 3 а. с. 142).

Зазначена ухвала була надіслана учасникам справи, в тому числі і позивачу за адресою зазначеною у його позовній заяві (т. 3 а. с. 146).

02 серпня та 08 серпня 2022 року представники позивача - адвокати Голубничий О. І. та Тута І. В. надіслали до суду заяву-повідомлення про припинення угоди про надання правової допомоги (т. 3 а. с. 118, 119).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 521 зазначену ухвалу та повістку про виклик до суду на 22 серпня 2022 року та на 05 вересня 2022 року ОСОБА_1 не вручено та 16 серпня 2022 року повернено до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3 а. с. 152).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини п`ятої, пункту 2 частини сьомої, пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи у судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

За змістом положень частини п`ятої статті 223 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Отже, навіть за наявності доказів поважності причин неявки позивача суд повинен залишити позовну заяву без розгляду. Вказана норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь у судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17 (провадження № 61-4437св20), від 07 грудня 2020 року в справі № 686/31597/19 (провадження № 61-15254св20), від 20 січня 2021 року в справі № 450/1805/18 (провадження № 61-2329св20), від 22 березня 2021 року у справі № 757/43966/16-ц (провадження № 61-19254св19), від 28 березня 2023 року в справі № 711/7486/19 (провадження № 61-10183св21).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, підсумовуючи викладене, суд зобов`язаний відповідним чином реагувати на недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду в разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, у судові засіданні, призначені на 30 березня 2022 року, 23 травня 2022 року, 01 липня 2022 року, 22 серпня 2022 року та 05 вересня 2022 року, позивач не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Судові повістки про день, час та місце розгляду справи на 30 березня 2022 року, 23 травня 2022 року, 01 липня 2022 року, 22 серпня 2022 року та 05 вересня 2022 року судом першої інстанції надіслані на зазначену позивачем адресу, однак були повернені до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».

05 вересня 2022 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача.

Ураховуючи наведене, а також те, що судові повістки про день, час та місце розгляду справи на вказані дати судом першої інстанції надіслані на зазначену позивачем адресу були повернені до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України свідчить про вручення повісток у день проставлення у поштових повідомленнях таких відміток, апеляційний суд дійшов помилкових висновків про неналежність повідомлення міським судом ОСОБА_1 про судові засідання, призначені на вказані дати.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою, повідомленою цією особою суду, вважається належним повідомленням про місце, дату і час судового розгляду справи. Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення позивачем суду іншої адреси, на яку необхідно направляти судову кореспонденцію.

Тому висновок суду апеляційної інстанції, що позивач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань, призначених на 22 серпня 2022 року та 05 вересня 2022 року, є помилковим.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме з апеляційної скарги, позивач зазначав, що він з 12 лютого 2022 року проживає в Іспанії. Однак позивач не повідомляв суд першої інстанції про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. Також позивач не направляв клопотань до суду про направлення йому документів на іншу адресу, ніж та, що зазначена в позовній заяві, чи на його електронну адресу. Крім того, позивач не був позбавлений права надіслати клопотання до суду про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності, що свідчить про ухилення позивачем від свого обов`язку бути зацікавленим у розгляді справи, та зловживання своїми процесуальними правами у справі. Також, позивач не був позбавлений права звернутися за правовою допомогою до адвокатів.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, адже позивач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, не з`явився у судові засідання, призначені на 22 серпня 2022 року та 05 вересня 2022 року, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Законних підстав для відкладення розгляду справи у суду першої інстанції не було.

Суд першої інстанції надав належну оцінку поведінці позивача, вжив усіх необхідних заходів для надання позивачу достатніх можливостей для викладення своєї позиції з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7181св22).

Верховний Суд звертає увагу на те, що залишення заяви без розгляду не перешкоджає особі після усунення умов, що були підставою залишення позову без розгляду, звернутися до суду повторно.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що апеляційний суд допустив помилку у застосуванні норм процесуального права, судове рішення апеляційного суду відповідно до статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» задовольнити.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року скасувати, ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 вересня 2022 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: С. О. Карпенко

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Пророк