У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року суддя Подільського районного суду міста Києва Будзан Л.Д., розглянувши питання про відкриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області про встановлення проживання однією сім`єю та факту перебування на утриманні померлого чоловіка, -

В С Т А Н О В И Л А:

У провадження Подільського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області про встановлення проживання однією сім`єю та факту перебування на утриманні померлого чоловіка.

ОСОБА_2 звернулась із поданою заявою, посилаючись на положення ст. 315 ЦПК України.

Вивчивши матеріали поданої заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення з даною заявою до суду, суддя дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд, в якому право доступу, тобто право порушити провадження у цивільній справі в суді, є одним із аспектів поряд з організаційними та процесуальними гарантіями (рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте наведене право не є абсолютним та може підлягати обмеженням (рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії [ВП]» (Stanev v. Bulgaria [GC]), заява № 36760/06, § 230).

Так, Цивільним процесуальним кодексом України визначено окреме провадження, яким є вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (ст. 293 ЦПК України).

Главою шостою ЦПК України передбачений захист прав людини шляхом встановлення фактів, які мають юридичне значення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. (стаття 15 ЦПК).

У вирішенні питання юрисдикції цієї справи суд враховує наступне.

Верховний Суд неодноразово вирішував спори у таких правовідносинах.

Так, Верховний Суд розглядав подібні, спори, за правилами цивільного судочинства (постанови Верховного Суду від16.04.2020 в справі № 210/3705/17, від 22.10.2020 в справі № 210/343/19, від 31.08.2022 в справі № 592/13089/21, постанова Верховного Суду від 02.12.2020 в справі № 212/5707/17).

Водночас, у постанові Верховного Суду від 10.08.2022 в справі № 522/10989/20 у подібних правовідносинах колегія суддів дійшла висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З метою вирішення питання юрисдикції цієї категорії справ, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.01.2023 у справі №214/1309/21 дійшла такого єдиного висновку:

«…Підставою звернення позивача до суду із позовом про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка є отримання від Фонду страхових виплат, передбачених Законом № 1105-XIV, тому відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.05.2020 у справі №761/21898/16-ц (провадження № 14-5цс20), ОСОБА_3 має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області."

Вимога позивача у цій справі пов`язана з доведенням наявності у неї підстав для призначення та виплати соціальних платежів і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, заявлена саме у зв`язку з відмовою Фонду виплатити відповідні кошти.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20) зробила схожий за змістом висновок та зазначила, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо якого виник публічно-правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відступає від висновків, зроблених Касаційним цивільним судом у постановах: від 16.04.2020 в справі № 210/3705/17, від 22.10.2020 в справі № 210/343/19, від 02.12.2020 в справі № 212/5707/17 та від 31.08.2022 в справі № 592/13089/21 щодо юрисдикції цієї категорії спорів».

Метою звернення ОСОБА_1 до суду є юридична констатація того, що вона дійсно знаходилась на утриманні покійного чоловіка (є інвалідом), оскільки, звернувшись до територіального органу Пенсійного Фонду України із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника - отримала відмову через непідтвердження факту перебування заявника на утриманні чоловіка.

У преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

У цій справі ОСОБА_1 звернулася до суду з метою встановлення факту перебування на утриманні чоловіка для призначення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Отже, вимоги пов`язані з доведенням наявності у неї підстав для призначення та виплати соціальних платежів (пенсії) і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, заявлена саме у зв`язку з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити відповідну пенсію.

Отже, встановити факт перебування на утриманні померлого для одержання пенсійних виплат в разі смерті годувальника можливо лише під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції, оскарживши рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.

Крім того, вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю у даному випадку суд розцінює як похідну, та така вимога може бути розглянута у порядку, визначеному цивільно-процесуальним законом.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що вимоги заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю відноситься до цивільної юрисдикції та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Водночас, порядок встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка задля отримання пенсії по втраті годувальника підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, Відповідно до абзацу першого п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

За приписами п. 2 ч. 4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем в позовній заяві об`єднано вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, та відсутні законні підстави для їх роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після роз`єднання Подільський районний суд міста Києва міг розглядати у самостійному провадженні кожну з вимог, суд вбачає визначені п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України підстави для повернення заяви про встановлення фактів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 9901/382/19.

Частиною сьомою статті 185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 185, 258-261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту перебування на утриманні померлого чоловіка, - повернути особі, яка її подала.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Леся БУДЗАН