Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 761/6086/22-ц
Номер провадження 22-ц/824/14329/2022
Головуючий у суді першої інстанції Остапчук Т. В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції Поливач Л. Д.
24 травня 2023 року місто Київ

Номер справи 761/6086/22-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю

«Українська прес-група»

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року, постановлену у складі судді Остапчук Т. В. в приміщенні Печерського районного суду міста Києва, інформація про дату складення повної ухвали суду не зазначена,

у с т а н о в и в :

В провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська прес-група» (далі - ТОВ «Українська прес-група»), ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , про визнання інформації недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію.

Свої вимоги у цій справі позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на веб-сайті «День» https://day.kyiv.ua за конкретним посиланням було опубліковано статтю з недостовірною інформацією про позивача під назвою «Суд позбавив «ударівця» права на адвокатську діяльність». Вказував, що автор цієї публікації невідомий, в ній є тільки посилання на першоджерело - народного депутата ОСОБА_4 , а на спірному веб-сайті головним редактором зазначену ОСОБА_2 . При цьому, відповідно до відомостей ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» реєстратором доменного імені вказаного веб-сайту є ТОВ «Українська прес-група».

Враховуючи той факт, що розповсюджена відповідачем негативна інформація стосовно позивача за своєю природою не являється оціночним судженням, оскільки її зміст та характер свідчить про наявність фактів, і це встановлено преюдиційним судовим рішенням, а такі факти у свою чергу ніколи не існували, то ОСОБА_1 вказує, що вона є недостовірною та такою, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, а також порушує презумпцію невинуватості. У зв`язку із викладеним та з метою захисту своїх порушених особистих немайнових прав, позивач був змушений звернутись до суду із даними позовними вимогами, відповідно до вимог яких просив суд:

- визнати недостовірною й такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену про нього ІНФОРМАЦІЯ_2 на веб-сайті «День» в публікації під назвою: «Суд позбавив «ударівця» права на адвокатську діяльність» за посиланням - ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати ТОВ «Українська прес-група» та ОСОБА_2 видалити спірну публікацію із вказаного веб-посилання.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову у цій справі, відповідно до вимог якої просили суд заборонити усім постачальникам електронних комунікаційних мереж та послуг, які надають послуги з постачання Інтернету на території України та включені до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, розпорядником якого є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку, здійснювати доступ до веб-посилання, на якому розміщено спірну публікацію з недостовірною інформацією про позивача та яка є предметом спору, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги щодо вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовував тим, що відповідачі у цій справі не вилучають та тільки примножують спірні публікації та своїми діями продовжують завдавати шкоди діловій репутації позивача, а недостовірна інформація, викладена у них, продовжує здійснювати довготривалий негативний вплив на ділову репутацію позивача протягом всього судового розгляду цієї справи. Відтак, позивач вказує про існування високої ймовірністі того, що у разі задоволення позову необхідно буде докласти значних зусиль для усунення наслідків вказаного негативного впливу. Зауважував, що незабезпечення позову шляхом, зазначеним у цій заяві, призводить до того, що власники цих сайтів та автори публікацій поширюють спірну інформацію про позивача аналогічного змісту за новими посиланнями. При цьому, після звернення до суду із позовом у цій справі відбувались нові «вкиди» в інформаційний простір про ОСОБА_1 з інформацією аналогічного змісту про те, що він, будучи суддею, у стані алкогольного сп`яніння скоїв ДТП, в результаті якої загинуло двоє дітей, яка не відповідає дійсності. Публікація такої інформації відбулась у 2022 році на низці інформаційних ресурсів за наведеними посиланнями, де суд може самостійно переконатись у цьому. Тому, продовження компрометуючої інформаційної компанії відповідачами проти позивача шляхом, зокрема, публікації нових статей, окрім тих, що уже були раніше опубліковані на момент подачі цього позову, є беззаперечними доказами того, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі істотно ускладнює виконання рішення суду та забезпечення ефективного захисту порушених прав ОСОБА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_3 , про забезпечення позову відмовлено.

Дана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача.

Не погодившись із указаною ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просили скасувати ухвалу суду, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення норм процесуального права, невстановлення судом обставин, що мають значення для вирішення вказаного питання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що судом першої інстанції було проігноровано обставини, наведені заявником у поданій заяві про забезпечення позову. Відмовляючи позивачеві у задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий суд безпідставно послався на відсутність доказів щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, адже нові статті про позивача було розповсюджено у 2022 році з метою продовження компрометуючої компанії проти нього, як про суддю у відставці, адвоката, науковця, громадського діяча та батька малолітніх дітей. При цьому, не всі з цих нових публікацій, які продукуються відповідачами про позивача, вдається одразу виявити та відстежити.

Окрім того, у поданій до суду апеляційній скарзі заявник та його представник зазначили, що вони достатньо обґрунтовано в заяві вказували про те, що обраний ними захід забезпечення позову критично важливо застосувати у цій справі, що є предметом розгляду, так як до винесення судового рішення по суті спору існування означеної публікації в мережі Інтернет веде до продовження руйнування ділової репутації та заподіяння шкоди честі та гідності позивача.

У квітні 2023 року на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача ТОВ «Українська прес-група» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останнє проти доводів апеляційної скарги заперечувало у повному обсязі та просило суд залишити її без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року залишити без змін, як законну та обґрунтовану. Вказали, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що у поданій позивачем заяві про забезпечення позову були відсутніми будь-які докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача. Разом з тим, у публікації, на яку посилається позивач, неможливо установити його особистість, а лише можна зробити припущення, що це він.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник заявника - Сидор А.В. підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд про її задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у ній.

Представник відповідача ТОВ «Українська прес-група» - Слюсаренко Д.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду залишити без змін, посилаючись на заперечення, що викладені Товариством у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи за викликом у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності нез`явившихся учасників справи та їх представників, оскільки неявка останніх у судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача ТОВ «Українська прес-група», перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі відповідає.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується, в тому числі, забороною вчиняти певні дії, а також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Так, інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Тому, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до вимог частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як убачається з матеріалів справи, предметом позову у цій справі є визнання недостовірною чітко визначеної інформації, що міститься у статті, розміщеної у мережі Інтернет, а також зобов`язання видалення спірної публікації.

Разом з цим, у заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити усім постачальникам електронних комунікаційних мереж та послуг, які надають послуги з постачання Інтернету на території України та включені до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, розпорядником якого є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку, здійснювати доступ до веб-посилання, на якому розміщено спірну публікацію з недостовірною інформацією про позивача та яка є предметом спору, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, заявник не наводить доводів про те, що покладення на осіб, які не беруть участі у справі, заборони здійснення доступу до веб-посилання, на якому розміщено спірну публікацію є необхідним заходом для забезпечення фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову, а також не вказує у чому саме полягає причинно-наслідковий зв`язок між відтворенням інформації аналогічного змісту на інших веб-ресурсах та будь-якими діями саме відповідачів.

Водночас, такий захід забезпечення позову фактично перешкоджатиме здійсненню певними особами своєї діяльності та може призвести до порушення права невизначеного кола третіх осіб на доступ до інформації.

Також, суд першої інстанції у своїй ухвалі правильно зазначив, що із позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду відповідачами з огляду на категорію спору та характер заявлених позовних вимог.

Отже, заходи забезпечення позову, на застосуванні яких наполягає позивач не ґрунтуються на вимогах необхідності, достатності, та співмірності із заявленими позовними вимогами.

Крім того слід зазначити, що заборона тимчасового доступу до статті з оспорюваною інформацією за своїми наслідками є ідентичною видаленню спірної публікації із вказаного у позовній заяві веб-посилання, оскільки як при забороні доступу до цієї публікації, так і при видаленні публікації із веб-посилання повністю припиняється доступ до неї. Тож забезпечення позову у спосіб, який вимагає заявник, матиме наслідком фактичне задоволення позову в цій частині вимог, що на цій стадії розгляду справи є неприпустимим.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду та не дають підстав для встановлення порушення судом норм процесуального права.

Доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали апеляційна скарга не містить.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 25 травня 2023 року.

Судді:

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна