ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3854/23 Справа № 215/4355/22 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я.А. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 215/4355/22

провадження № 22-ц/803/3854/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання - Тимофєєвої В.О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 215/4355/22 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,

на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2022 року (суддя Квятковський Я.А.),постановлену в приміщенні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 13 січня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАЯВИ

В листопаді 2022 року Мельник Л.Г. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яка обґрунтована тим, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дитинства мав фізичні вади у зв`язку із чим до школи не ходив, з 15.06.1978 року перебував в спеціалізованому Стародобровольському будинку-інтернаті для дітей з особливими вадами. 27.03.1979 року був переведений в КЗ «Криворізький психоневрологічний інтернат» і з 09.04.1979 року по теперішній час перебуває в ньому. 13.11.1979 ОСОБА_1 була безстроково встановлена 2 група інвалідності. Батьки, будучи необізнаними, не приділили належної ваги для отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України. Так, лише 06.10.2022 року сестра заявника ОСОБА_3 звернулась до міграційної служби з документами для отримання ОСОБА_1 паспорта, однак їй було відмовлено, оскільки на даний період час інформація про те, що ОСОБА_1 був зареєстрований на території України, відсутня.

На підставі вищезазначеного, заявник просив встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно, безвиїзно, проживав на території України, станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2022 року заяву Мельник Л.Г. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24.08.1991 року.

Судове рішення мотивоване доведеністю факту, що ОСОБА_1 постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року, з метою забезпечення права особи набути громадянство України.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржника не було повідомлено належним чином про дату, час та місце судового засідання, що є істотним порушенням норм процесуального права. У зв`язку з чим, заінтересовану особу у справі було позбавлено процесуальних прав, як учасника справи, відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 43 ЦПК України. Крім того, в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, тому не вбачається належність ОСОБА_1 до громадянства України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України».

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що доводи апеляційної скарги Головного управління Державної міграційної служби України є безпідставними, а оскаржуване судове рішення є мотивованим, законним і ґрунтується на належних та допустимих доказах. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутністю.

Представник головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Кіровоградській області, що підтверджується свідоцтвом про народження сері НОМЕР_1 .

З 09.04.1979 року ОСОБА_1 перебуває в КЗ «Криворізький психоневрологічний інтернат» по теперішній час, що підтверджується довідкою від 02.09.2022 року.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, починаючи з 1979 року.

ОСОБА_3 зверталась до Відділу міграційної служби з заявою про паспортизацію ОСОБА_1 , але їй листом від 06.10.2022 року було відмовлено.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні, кожен окремо, підтвердили, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства і постійно проживав на території Криворізького району, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пункту 4 частини 1, пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушенням норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з факту доведеності того, що ОСОБА_1 постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року, з метою забезпечення права особи набути громадянство України.

Проте, суд першої інстанції дійшов такого висновку із недотримання норм процесуального права.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції 23 грудня 2022 року розглянуто справу за відсутності належним чином повідомленої заінтересованої особи у справі - Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Так, за частиною 1 статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до частин 1-5 статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

За пунктом 1 частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року заяву адвоката Мельник Л.Г. в інтересах ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Судове засідання призначено на 23 грудня 2022 року о 10:00 годині в приміщенні суду першої інстанції.

Зі змісту супровідного листа Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року випливає, що судом першої інстанції на адресу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області направлялись копія ухвали суду від 18 листопада 2022 року та заява представника ОСОБА_1 з додатками. Відомості щодо направлення заінтересованій особі судової повістки про виклик або судової повістки-повідомлення в матеріалах справи відсутні. До того ж, згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області отримано зазначений лист суду першої інстанції лише 26 грудня 2022 року, тобто через 3 дні після оголошення судом вступної та резолютивної частин рішення.

Колегія суддів виходить з того, що зазначене свідчить про неналежне повідомлення учасника справи про дату, час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неповідомлення скаржника про судове засідання.

Отже, суд першої інстанції розглянув справу в порядку окремого провадження за відсутності заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання, що за пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Вирішуючи справу по суті заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

В судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Порядок відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498 св 20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116 св 20), від 02 червня 2021 року у справі № 125/1472/19 (провадження № 61-8866 св 20).

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (частина перша статті 319 ЦПК України).

Зі змісту заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Мельник Л.Г. , випливає, що метою встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року є отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України в порядку встановлення належності громадянства України.

Свідоцтвом про народження сері НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Кіровоградській області.

Згідно з довідкою № 294 від 02.09.2022 року, підписаною директором інтернату Петром Пінчуком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є мешканцем КЗ «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради. Поступив в будинок 09.04.1979 року (наказ № 195 від 27.03.1979 року). По теперішній час знаходиться на повному державному утриманні.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, починаючи з 1979 року.

ОСОБА_3 зверталась до Відділу міграційної служби з заявою про паспортизацію ОСОБА_1 , але їй листом від 06.10.2022 року було відмовлено.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні суду першої інстанції, кожен окремо, підтвердили, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства і постійно проживав на території Криворізького району, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року в справі № 504/2099/19 (провадження № 61-3557св21) зазначено, що: «встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України. […] Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. […] У справі, що переглядається, установивши факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, що підтверджується належними доказами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення заяви».

Апеляційний суд виходить з того, що факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, свідоцтвом про народження, згідно з яким він народився в Кіровоградській області, його батьки за національністю є українцями, показаннями свідків, а також довідкою КЗ «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради, за якою ОСОБА_1 є мешканцем інтернату з 09 квітня 1979 року по теперішній час. При цьому, відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави, матеріали справи не містять.

Таким чином, встановлені у справі обставини та досліджені докази підтверджують, що ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року, постійно проживав на території України, а тому заява є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Аналогічних висновки викладені Верховним Судом в постановах від 29 червня 2022 року у справі № 522/9243/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 495/7343/19, від 27 лютого 2023 року у справі № 517/445/19.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги міграційної служби щодо відсутності документальних підтверджень проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Стосовно вимоги заяви про встановлення факту проживання в Україні й станом на 13 листопада 1991 року, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є самостійною і достатньою підставою для встановлення належності до громадянства України. Тому немає необхідності встановлення факту проживання заявника на території України станом на 13 листопада 1991 року, яка є окремою підставою для встановлення належності до громадянства України.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини 1, пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушенням норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді даної справи було порушено норми процесуального права, недотримання яких, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, то апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно із частиною 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись статтями 367, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Мельник Лариса Григорівна , задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В задоволенні заяви в іншій частині, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді О.А. Мірута

Я.В. Хейло

Повне судове рішення складено 24 травня2023 року.

Головуючий О.О. Тимченко