_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/815/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2023

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С. розглянувши у судовому засіданні справу за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 21.02.2007 уклав з ОСОБА_1 кредитний договір №014/0059/74/70599 за яким надав, а остання отримала, кредит у сумі 101000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку.

Поручителем у даному зобов`язанні виступив ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином, рішенням суду від 07.02.2012р. не виконано, просить стягнути солідарно з обох відповідачів заборгованості 3% річних та судові витрати.

Ухвалою судді від 15.12.2022 у справі відкрито провадження.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Бандиш Г.І. відзиву проти позову не надала, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Адвокатом Бандиш Г.І. на адресу суду 25.05.2023 надіслана заява про застосування строків позовної давності, яку суд до уваги не приймає, оскільки положення ЦПК України не містять норм про можливість подачі до суду процесуальних документів в електронній формі, зокрема, у форматі WORD, JPG або PDF, шляхом їх надіслання на електронну пошту. Проте не виключається подання процесуальних документів за правилами ЦПК України, сформованої в підсистемі «Електронний суд» та скріпленої електронним цифровим підписом (ЕЦП), з урахуванням положень Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Таким чином, надсилання процесуальних документів до суду в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», розміщеному за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, відповідно з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису.

Як вбачається, дану заяву подано в електронному вигляді - електронною поштою без використання підсистеми «Електронний суд», що позбавляє можливості перевірити дотримання вимог щодо обов`язкового підписання заяви електронним цифровим підписом із застосування посиленого сертифіката відкритого ключа та перевірки електронного цифрового підпису, накладеного на заяву з використанням підсистеми «Електронний суд», а тому вважається такою, що не підписана особою, яка її подала.

Суд зазначає, що обмеження, пов`язанні з використанням підсистеми Електронний суд, у тому числі щодо подачі процесуальних документів через Електронний кабінет, є легітимними, пропорційними та не перешкоджають доступу до правосуддя.

Відповідач ОСОБА_2 у засідання не прибув.

Представник позивача просив розглядати справу за його відсутністю.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 7.02.2012 року у справі №2-2640/11, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль`в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0059/74/70599 від 21 лютого 2007 року в розмірі 190 453,88 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (1 дол. США дорівнює 7,9507 грн.) складає 1 514 241,66 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль`в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у вигляді держмита в розмірі 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. в рівних частках з кожного.

Позивач вказує, що зобов`язання відповідачів до сплати грошових коштів є грошовим зобов`язанням.

Станом на день звернення до суду з позовом на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, відповідач добровільно не виконував зазначене заочне рішення суду, жодних коштів не сплачував, безпідставно користувався і користується коштами, які належать до сплати позивачу.

Нормативне обґрунтування.

Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів,які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами,що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами,встановленими договором.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Поміж з цим, як окреслено у висновку, викладеному у постанові від 22.09.2020 року № 918/631/19 Верховний суд вказав, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Таким чином, суд враховує, що задля можливості та вірного обрання способу захисту, застосування санкції ч.2 ст. 625 ЦК України необхідною є дотримання умови - прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, прийнявши до уваги наявність невиконаного заочного рішення від 7.02.2011 року у справі №2-2640/11, що свідчить про прострочення виконання грошового зобов`язання, адже відповідачі зобов`язання належним чином не виконують, з огляду на той факт, що відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів не свідчить про подвійне стягнення, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором, а є мірою відповідальності боржника, тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, прийнявши до уваги, що сфера виниклих правовідносин регулюється саме нормою цивільного законодавства, окресленою у ч. 2 ст. 625 ЦК України, приходить до висновку, про доцільність задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів на його користь витрат по сплаті судового збору у розмірі 9411 грн. також підлягають задоволенню порівну.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь АТ «Райффайзен Банк» () на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України суму заборгованості за період з 03.10.2019 по 03.10.2022 у розмірі 17156,60 доларів США та судові витрати по 4705,05 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бескровний Я. В.