Справа № 308/3453/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Логойди І.В., за участі секретаря судового засідання Шовак А.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу №308/3453/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, згідно з яким просить розірвати шлюб між позивачем - ОСОБА_1 і відповідачем - ОСОБА_2 , зареєстрований 23 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складений актовий запис №153 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 23 квітня 2015 року; визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 23 квітня 2015 року між сторонами був укладений шлюб. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . Впродовж тривалого часу у шлюбі стосунки між позивачем і відповідачем погіршувалися, зникло взаєморозуміння та почуття взаємної любові і поваги. Крім того, виникли розбіжності в поглядах на сімейні відносини, у тому числі на підходи розвитку і виховання дитини. Станом на сьогодні, позивач і відповідач не ведуть спільне господарство, припинили підтримувати сімейний побут і спільно проживати з листопада 2021 року, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Шлюб існує виключно формально, позивачем і відповідачем не вирішувалось питання щодо визначення місця проживання сина, спір відсутній. З листопада 2021 року син позивача проживає разом з відповідачем у квартирі, яка належить їй на праві власності, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 25 квітня 2023 року о 09 год. 20 хв. у приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за адресою: вул. Загорська, 53, м. Ужгород, Закарпатська область. Залучено до участі у справі № 308/3453/23 орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, якого зобов`язано подати суду письмовий висновок.

У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач визнала позовні вимоги, просить розгляд справи провести без її участі. Через канцелярію суду також подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради надав висновок від 02.05.2023 №320/23/02-14, згідно з яким констатовано, що доцільним буде визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з його матір`ю гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою її місця проживання. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, 23.04.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено відповідний актовий запис №153, що підтверджується наявним у справі оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.04.2015. За період перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Станом на день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство позивач та відповідач не ведуть. Відповідач подала заяву про визнання позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України.

У відповідності зі ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 Сімейного кодексу України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідач визнала позовні вимоги, а отже позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Згідно з частинами четвертою-шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з частиною 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Позивач у позовній заяві просить визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю, така не заперечує проти позовних вимог в цій частині.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 02.05.2023 №320/23/02-14 складено Акт обстеження за результатами проведення 20.04.2023 року працівниками служби у справах дітей Ужгородської міської ради обстеження умов проживання, умови проживання у будинку задовільні. В результаті бесіди з`ясовано, що батько не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з мамою. Він бере участь у вихованні сина. Згідно акту оцінки потреб 20.04.2023 року № 120, складеного працівником Ужгородського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, батьківський потенціал гр. ОСОБА_1 знаходиться на належному рівні. Мати дитини гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та фактично проживає у однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстрований та проживає її малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Актом обстеження умов проживання, довідкою ТОВ «Управління житлом» 05.04.2023 року № 289, копією довідки про реєстрацію місця проживання. Акт обстеження, складений за результатами проведення 20.04.2023 року працівниками служби у справах дітей Ужгородської міської ради обстеження умов проживання за даною адресою вказує на те, що умови проживання у однокімнатній квартирі задовільні. В результаті бесіди з мамою дитини з`ясовано, що вона бажає визначити місце проживання свого сина разом з собою. Зі слів мами батько не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з нею; він бере участь у вихованні сина. Згідно акту оцінки потреб 20.04.2023 року № 119, складеного працівником Ужгородського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, батьківський потенціал гр. ОСОБА_2 знаходиться на належному рівні. Мати спроможна виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за ним. Громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матеріально забезпеченою, що підтверджується копією скріншотів про отримані кошти. Крім того, вона є власником однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2020 року. По місцю проживання мати малолітньої характеризується позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою від 05.04.2023 року № 290, виданою ТОВ «Управління житлом». Згідно довідки від 06.04.2023 року № 01/20-42 малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.09.2021 року відвідує різновікову групу з угорською мовою навчання в закладі дошкільної освіти № 26 загального розвитку Ужгородської міської ради. Відповідно до характеристики ЗДО № 26 на дитину адаптація малолітнього пройшла успішно. Хлопчик швидко звик до дітей та дорослих. Дитина почергово живе у обох батьків, які приділяють належну увагу і турботу щодо розвитку дитини. Батьки цікавляться проблемами сина, завжди консультуються з педагогами щодо виховання та навчання. Хлопчик відвідує дитячий садок регулярно, окрім випадків, пов`язаних із хворобами. Дитина має відповідно віку фізичний та розумовий розвиток. 25 квітня 2023 року дане питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому. Було заслухано думку батьків дитини щодо вирішення даного питання. Батько малолітнього повідомив, що не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Розглянувши наявні матеріали та насамперед враховуючи інтереси дитини, органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з його матір`ю гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою її місця проживання.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню. Поданими суду доказами підтверджуються доводи позовної заяви про те, що відповідач та малолітній син проживають разом в квартирі АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання малолітнього сина, відповідачем належно виконуються обов`язки щодо утримання та виховання дитини.

Позивач не заперечує, що їх спільна з позивачем дитина фактично залишилася проживати з матір`ю, не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з нею.

На переконання суду, проживання спільної дитини сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2 відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Згідно з частиною 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Враховуючи наведене позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті з державного бюджету підлягає поверненню позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Керуючись ст.ст.12,13,76-89,95,258,259,263-265,280-284 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 23.04.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено відповідний актовий запис №153- розірвати.

Визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073,60 (тисячу сімдесят три грн. 60 коп.) грн. сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 1073,60 (тисячу сімдесят три грн. 60 коп.) грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області 15 січня 2004 року, РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_5 , виданий 19 листопада 2018 року, запис в ЄДДР № 644 РНОКПП: НОМЕР_6 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору,- орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради - , 88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3.

Повний текст рішення виготовлено 29.05.2023.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда