РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2023 рокумісто Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

при секретарі судового засідання Власюк Д.Я.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

представників заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту смерті,

встановив:

13 вересня 2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановити факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у м. Старобільськ Луганської області, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Подану заяву мотивує тим, що вона є дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив військову службу з 30 вересня 2020 року, згідно з контрактом про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії-водій прикордонна комендатура швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_5 », сержант. Брав участь в бойових діях? виконуючи свій обов`язок перед Батьківщиною, був учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_2 від 09.02.2021).

25 лютого 2022 року з ним було втрачено зв`язок. Органи окупаційної влади повідомили їй, що її чоловіка знайдено мертвим в населеному пункті Старобільськ на перехресть вулиць Центральна та Айдарська. Тіло її чоловіка було доставлено в морг як невідомого. Відповідно до лікарського свідоцтва від 16.03.2022 №57, виданого ГУ «Луганське республіканське бюро судово-медичної експертизи» причиною смерті стало вогнепальне наскрізне поранення тулуба з пошкодженням правої легені та печінки, масова кровотеча. Заявницею було впізнано чоловіка по фотографії, яку було зроблено в морзі перед похованням та яку я отримала від органів окупаційної влади.

Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України в зоні бойових дій, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується: лікарським свідоцтвом про смерть №57 від 16.03.2022, виданим Старобільським відділом судово-медичної експертизи, Довідкою про причину смерті №57 до форми №106, фото її чоловіка з моргу.

Встановлення факту смерті її чоловіка необхідно для отримання свідоцтва про смерть, подальшої реалізації права на компенсаційні виплати та соціальні гарантії та допомоги, однак вона не в змозі отримати документи встановленої форми про смерть чоловіка, оскільки останній помер від отриманих поранень та похований на окупованій території України, яке даний момент захоплено військами Росії - країни агресора.

Заявниця в судовому засіданні підтримала подану заяву, з підстав наведених у ній. Просила задовольнити заяву.

Представник заінтересованої особи Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представники заінтересованих осі б заяву не заперечили.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України).

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом ст. 82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106

Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України №58/2023 «Про продовження воєнного стану в Україні», згідно з яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 ЦК України, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Як встановлено в судовому засіданні заявниця є дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис 287.

Як видно з Контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, ОСОБА_4 добровільно вступив на військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії-водій прикордонна комендатура швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_5 », сержант.

Згідно з довідкою в/ч НОМЕР_1 від 22.01.2021 №12/125, ОСОБА_4 дійсно проходить військову службу з 30 вересня 2020 року по теперішній час у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) Державної прикордонної служби України, яка знаходиться в зоні проведення операції об`єднаних сил.

Відповідно до довідки в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 30.12.2020 №12/318, молодший сержант ОСОБА_4 дійсно в період з 30.09.2020 по теперішній час безпосередньо бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на ділянці відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме населений пункт Щастя у прикордонній комендатурі швидкого реагування «Щастя» Луганської області.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №57, виданого Луганським республіканським бюро судово-медичної експертизи «Луганської народної республіки» у м. Старобільськ ІНФОРМАЦІЯ_8 помер невідомий, стать чоловіча, вік приблизно 40-45 років, причина смерті вогнепальне кульове поранення.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка заявник ОСОБА_1 , показала, що працювала у м. Старобільськ Луганської області продавцем. Чоловік проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . На початок війни чоловік був у відпустці аж до 26 лютого 2022 року. 23 лютого 2022 року до чоловіка подзвонив командир і сказав йому прибути на місце дислокації в Міловський район. У сьомій годині ранку 24 лютого 2022 року чоловік поїхав на автомобілі на службу. Зі слів чоловіка він не міг знайти свій підрозділ. Вони зідзвонювались по телефону. Чоловік говорив, що по дорозі зустрів групу розвідки з частини НОМЕР_1 та допоміг хлопцям добратись до міста Старобільськ до воєнкомату. 25 лютого 2022 року вона з чоловіком зідзвонювались короткими дзвінками, було чутно стрілянину, і вона зрозуміла, що своєї частини він не знайшов. Після 18:00 год. 25 лютого чоловік вже не брав трубку. Останній раз вона говорила з чоловіком о 16:00 год. 25 лютого. Потім до 12 ночі вона дзвонила до нього, але не додзвонилась. У шлюбі у них з чоловіком є двоє доньок. Разом з дітьми вона покидала оголошення по всіх мережах, задля пошуку чоловіка. Пошуки були безрезультатні. Після 10 березня вона ходила до РУВД ЛНР в м. Старобільськ, щоб дізнатись інформацію про чоловіка. Місто Старобільськ та Чмирівку окупувати на початку березня. У РУВД їй порадили звернутись до моргу, куди вона пішла 29 березня. Там їй показали паспорт чоловіка, фото з телефону судмедексперта, на зображенні було видно тільки обличчя чоловіка, тіла не було видно. Того ж дня, вона сповістила військову частину. Що знайшла чоловіка померлим. Там відповіли, що нічого не знають. Чоловіка поховали на військовому кладовищі в с. Чмирівка. Чоловік похований під номером 49, вона поставила на цьому місці табличку з прізвищем. Також вона сповістила родичів чоловіка про його смерть. Пізніше вона виїхала в м. Дніпро, а потім у м. Львів, оскільки почала приходити поліція ЛНР і допитувати чи спілкується вона з кимось з України і чи знає військових.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України.

Згідно з ст. 68 ЗУ "Про нотаріат" та п. 11.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 N 296/5, при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, заявниця повинна надати свідоцтво про смерть спадкодавця, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 N 52/5 встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до вимог Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 1 Об/о), затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 N 545, лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (п. п. 2.2 п. 2).

При цьому забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого прижитті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті. Патологоанатом, як правило, видає лікарське свідоцтво про смерть на підставі розтину трупів (п. п. 2.4 п. 2).

Відповідно до вимог Інструкції щодо заповнення та видачі фельдшерської довідки про смерть (форма N 1 Об/о), затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 N 545, фельдшерська довідка про смерть видається лише на підставі медичної документації, яка відображає стан хворого до його смерті, якщо немає підозри на насильницьку смерть і причина смерті може бути встановлена точно (п. 2.4).

При підозрі насильницької смерті або у випадках, зокрема, коли смерть настала від механічної асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, а також на померлих, особистість яких не встановлена, фельдшерська довідка про смерть не видається. У цих випадках обов`язково провадиться судово-медична експертиза, після чого видається лікарське свідоцтво про смерть закладом охорони здоров`я (п. 2.5).

При цьому забороняється видача фельдшерської довідки про смерть заочно, без особистого встановлення фельдшером (акушеркою) факту смерті (п. 2.6).

Для заявниці встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті її чоловіка ОСОБА_4 є необхідним для отримання свідоцтва про смерть та подальшого використання вказаного документу у цивільно-правових відносинах, отримання допомоги членам сім`ї військовослужбовця.

Відповідно до Постанови КМУ "Про затвердження Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)" від 07 травня 2022 року N 562, абзац четвертий підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2022 N 457 викладено в такій редакції:

"Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2022 року N 562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій."

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 N 75 (зі змінами від 26.09.2022 N 217, 17.10.2022 N 233, 28.10.2022 N 248) затверджено "Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)", до якого станом на даний час віднесено Луганську область, до якої відноситься населений пункт м. Старобільськ.

Доступу до належного оформлення факту смерті та до тіла загиблого сержанта ОСОБА_4 у заявниці дружини ОСОБА_4 немає, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті.

Оскільки тіло ОСОБА_4 не було вивезене з території Луганської області видача лікарського свідоцтва чи фельдшерської довідки про його смерть неможлива, що у свою чергу унеможливлює державну реєстрацію його смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану та видачу свідоцтва про його смерть.

У зв`язку із відсутністю свідоцтва про смерть чоловіка, заявниця не має можливості скористатись своїми сімейними, цивільними і соціальними правами, пов`язаними із смертю ОСОБА_4 , зокрема: спадкування, отримання статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця, та ін.

Виходячи із засад цивільного судочинства, зокрема справедливості та розумності, суд вважає обґрунтованими твердження заявниці про неможливість отримання на території, де ведуться бойові дії, документів, що підтверджують факт смерті за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об`єктивних причин.

Відповідно до правового висновку викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 в справі N 490/6057/19-ц, встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації. Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника, а саме: отримання загиблим статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим отриманням членами сім`ї загиблого допомоги від гуманітарних організацій та можливості звернення членів сім`ї загиблого до міжнародних судів із відповідними вимогами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження №61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження №61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19 (провадження №61-14968св20), від 12 січня 2022 року у справі №227/2188/21 (провадження №61-18156св21) та від 26 січня 2022 року у справі №568/310/21 (провадження №61-16757св21).

Враховуючи вищевказане, зокрема, те, що заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , з метою захисту її законних прав та інтересів, суд вважає за необхідне в силу ст. ст. 315-319 ЦПК України задоволити заявлені вимоги ОСОБА_4 про встановлення факту смерті, так як в судовому засіданні встановлено факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у м. Старобільськ Луганської області, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Керуючись ст.ст. 263-265, 273, 315-319 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у м. Старобільськ Луганської області, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану для державної реєстрації смерті особи.

Повне рішення складено 26 травня 2023 року.

Головуючий суддя Мигаль Г.П.