Справа № 136/51/22
провадження № 2/136/20/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Врублевської Юлії Василівни про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину та внесення до них змін,

за участі учасників цивільного процесу

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) через свого представника адвоката Щавінського К.С. (далі представник позивача) звернулась до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), в якому ставить на вирішення суду наступні вимоги:

Визнати недійсними в частині Свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані на ім`я ОСОБА_2 , посвідчені приватним нотаріусом Врублевською Юлією Василівною, щодо спадкового майна, а саме на:

-житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,2500 га, що розташована по АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2961 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Внести зміни до Свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом Врублевською Юлією Василівною на ім`я ОСОБА_2 щодо: житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , Свідоцтво від 30.05.2018, зареєстровано в реєстрі за № 442; земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 Свідоцтво від 30.05.2018, зареєстровано в реєстрі за № 443; земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2961 га по АДРЕСА_1 Свідоцтво від 30.05.2018, зареєстровано в реєстрі за № 444., - зазначивши спадкоємцями указаного у цих свідоцтвах майна, гр.. ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її дочка ОСОБА_1 1/2 частка та ОСОБА_2 1/2 частка.

Підставність вимог представник позивача обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом, який спадкодавець вчинила за життя, на випадок своєї смерті, що був посвідчений 16.11.2016 секретарем Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області Бережанською О.В. та зареєстрований в реєстрі за №19. Відповідно до вказаного заповіту спадкодавець заповіла на ім`я дочки ОСОБА_1 , земельну ділянку - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0490 га в с. Нова Прилука Вінницького району Вінницької області, а на ім`я ОСОБА_2 заповіла наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2961 га по АДРЕСА_1 .

Сторони цього спору спадщину прийняли, шляхом звернення до нотаріуса із заявами відповідного змісту, інші спадкоємці відсутні. За наслідками розгляду заяв, на ім`я позивача та відповідача було видано нотаріальні акти.

Позивач є пенсіонером за віком, у зв`язку з чим мала право також на спадкування за законом обов`язкової частки в спадщині після смерті ОСОБА_5 , незалежно від змісту вищевказаного заповіту, утім нотаріус не роз`яснила їй таке право та за її зверненням відмовила у видачі нотаріальних актів на обов`язкову частку, мотивуючи тим, що спадкова справа закінчена, а відповідач ігнорує вимоги позивача щодо надання згоди на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.

Вказані обставини призвели до порушення прав позивача, у зв`язку із чим остання звернулася до суду з даним позовом, оскільки оформити спадщину в інший спосіб не має можливості.

Ухвалою суду від 17.01.2022 позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона подана без дотримання вимог ст.175, 177 ЦПК України, у зв`язку із чим позивачеві надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 28.01.2022, у зв`язку із своєчасним усуненням недоліків, на які вказав суд, було прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Липовецького нотаріального округу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Врублевську Юлію Василівну та витребувано матеріали спадкової справи №204/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що у зв`язку із зміною адміністративно-територіального поділу України було змінено адміністративно територіальний устрій та змінено нотаріальні округи, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність якого була зареєстрована та на час розгляду не припинена, отож третьою особою у даній справі наразі є приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Врублевська Ю.В.

У визначений судом строк відповідач відзиву на позов не подала.

В силу ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

23.05.2022 ухвалою суду було закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до розгляду по суті.

01.11.2022 ухвалою суду було визнано явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою.

Позивач в судові засідання не являлась, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просив його задовольнити у повному обсязі. При вирішенні питання про застосування строків позовної давності, що заявлено стороною відповідача, просив урахувати, що сторони спору прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 . Позивач є пенсіонером за віком, у зв`язку з чим має також право на обов`язкову частку в спадщині незалежно від змісту заповіту, який ОСОБА_5 склала, у тому числі на ім`я відповідача ОСОБА_2 .. У червні 2021 року позивач звернулась до нотаріуса за місцем відкриття спадщини для оформлення обов`язкової частки у спадщині, за наслідками розгляду її заяви приватний нотаріус Врублевська Ю.В. листом від 14.07.2021 вих. №78/01-16 повідомила про неможливість вчинення нотаріальної дії, оскільки житловий будинок і земельні ділянки по АДРЕСА_1 , оформлені, в порядку спадкування за заповітом на ім`я ОСОБА_2 , а спадкова справа закінчена. Приймаючи до уваги те, що до вимог про визнання свідоцтва недійсним застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки, який починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, про що позивачеві стало відомо лише в липні 2021 року, то строк позовної давності нею не пропущено, що свідчить про безпідставність і невмотивованість доводів відповідача в цій частині.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просили суд в задоволенні позову відмовити, застосувавши до вимог позивача строки позовної давності про, що до справи надали заяву відповідного змісту, аргументуючи свою позицію тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла спадкодавець ОСОБА_5 , яка доводиться позивачці ОСОБА_1 рідною матір`ю, а відповідачеві ОСОБА_2 рідною бабою по ліній матері. На випадок своєї смерті спадкодавець вчинила особисте розпорядження 16.11.2016, відповідно до якого розпорядилась належним їй майном на ім`я позивача та відповідача, які спадщину прийняли, кожній нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно зазначене у заповіті. При цьому, зміст заповіту в частині того, що житловий будинок та дві земельні ділянки спадкодавець заповідала ОСОБА_2 , а також те, що відповідно до заповіту вона отримала три свідоцтва про право на спадщину за заповітом, було достеменно відомо позивачеві ОСОБА_1 , оскільки розпорядження спадковим майном спадкодавець ОСОБА_5 було оформлене одним заповітом, посвідчене однією нотаріальною дією та вони з позивачкою одночасно 08.05.2018 отримували у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, у той же час позивач лише 13.01.2022 звернулась до суду із даним позовом про визнання свого порушеного права на обов`язкову частку у спадковому майні, відтак пропустила строки позовної давності із даними вимогами який збіг 08.05.2021, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Третя особа приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Врублевська Ю.В. у судові засідання не з`являлась, надсилала до суду заяви, відповідно до яких просила про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні справи покладалась на розсуд суду.

Зважаючи на те, що 18.05.2023 в судове засідання позивач та відповідач не з`явились без поважних причин, будучи повідомленими в установленому законом порядку, а третя особа надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, тому суд, з урахуванням позицій представників сторін, дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.223 ЦПК України, тому розгляд справи здійснено в даному судовому засіданні за відсутності вказаних осіб.

Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , на що вказує свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.6, 43). Після її смерті відкрилась спадщина.

Із матеріалів спадкової справи №204/2017 до майна померлої ОСОБА_5 (а.с.38-105) слідує, що спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилась за заповітом, який був вчинений спадкодавцем 16.11.2016 та посвідчений секретарем Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області Бережанською О.В., зареєстрований в реєстрі за №19, відповідно до якого ОСОБА_5 на випадок свої смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого розпорядилась належним їй майном, а саме заповівши:

- ОСОБА_2 1974 року народження, - житловий будинок з надвірними будівлями, що належить мені на праві особистої власності і розташований в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку розміром 0,2500 га, що розташована в АДРЕСА_1 , що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 224206 UA; земельну ділянку розміром 0,2961, що розташована в АДРЕСА_1 , що надана для ведення особистого селянського господарства серії ВН № 224207 UA.

- ОСОБА_1 1954 року народження, - земельну ділянку розміром 3,0490 га, що розташована в селі Нова Прилука Липовецького району Вінницької області, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва/державний акт серії ВН №027588.

За життя спадкодавця ОСОБА_5 заповіт не було змінено чи скасовано, він є чинним відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (а.с.56, 57).

Із матеріалів спадкової справи слідує, що своїм правом на спадкування за заповітом скористались сторони цього спору - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подавши до нотаріальної установи за місцем відкриття спадщини заяви відповідного змісту (а.с.41, 42).

Крім цього, як було встановлено судом із довідки виданої Виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради від 01.12.2017 №1397 (а.с.44), на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1 , за вказаною адресою були зареєстровані та постійно проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_2 онука, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 правнуки.

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради 01.12.2017 за №1398, до складу сім`ї ОСОБА_5 увійшли чоловік ОСОБА_9 , діти - син ОСОБА_1 , помер 1992 року; дочка ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_10 , померла 2004 року.

Із матеріалів спадкової справи слідує, поміж сторін цього спору, інші спадкоємці спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняли.

За наслідками отриманих нотаріусом від спадкоємців, що є сторонами спору документів, було видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме:

08.05.2018 на ім`я ОСОБА_1 на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки, площею 3,0490 га, що розташована в селі Нова Прилука Липовецького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0093 (а.с. 70).

30.05.2018 на ім`я ОСОБА_2 було видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 93, 99, 104) на наступне майно:

- цілий житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, загальною площею 0,2500 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки - :01:001:0521, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, загальною площею 0,2961 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки - :01:001:0522, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1 .

Позивач звернулась до суду із даним позовом, у якому просить суд визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані на ім`я відповідача ОСОБА_2 та внести відповідні зміни до них, мотивуючи тим, що на час відкриття спадщини вона була непрацездатною та набула права на обов`язкову частку у спадщині за наявності заповіту.

Вирішуючи вказаний спір, суд виходить із наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до положень ст.1216-1217, 1233 ЦК України, спадкування за заповітом має перевагу перед успадкуванням за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них уразі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Офіційне тлумачення положення ч.1 ст.1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині, викладене в рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 № 1-рп/2014 (справа № 1-1/2014).

Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти»,що використовується в абз.1 ч.1 ст.1241 ЦК щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положенняхч.3 ст. 75 СК, який відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

Згідно з ч.4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку,особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку.

Абзац 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Непрацездатність підтверджується пенсійним посвідченням (у разі коли особа досягла пенсійного віку, встановленого чинним законодавством України) або довідкою МСЕК про надання фізичній особі статусу інваліда будь-якої групи.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні визначено Законом України від 02.09.1993 № 3425-XII «Про нотаріат» (далі по тексту Закон), а порядок вчинення нотаріальних дій визначено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5 (далі Порядок).

Згідно з частиною першою статті 66 Закону, майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 67 Закону свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно зі статтею 69 Закону, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

У п.4.9. Глави 10 розділу ІІ Порядку, зазначено, що Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно до п.4.10. Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

У п.п. 5.5, 5.6., 5.9. п. 5 Глави 10 розділу ІІ Порядку зазначено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України. Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини. Право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині.

У п.5.10. Порядку, при визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обов`язкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом.

У п.5.15. Порядку, передбачено, що визначивши розмір обов`язкової частки, нотаріус видає спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, свідоцтво про право на спадщину за законом, а спадкоємцеві за заповітом - свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом було встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 03.03.2009 (а.с. 8). На день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 мала повних 63 роки, відтак мала право на обов`язкову частку в спадщині незалежно від змісту заповіту, який ОСОБА_5 склала 16.11.2016.

Із матеріалів Спадкової справи №204/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 встановлено, що вона містить заяву ОСОБА_1 від 01.12.2017 (а.с.41) про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_5 за заповітом вчиненим останньою 16.11.2016, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України їй роз`яснено. У той же час матеріали Спадкової справи не містять письмової заяви ОСОБА_1 , про те, що вона не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині за наявності такого заповіту.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.

Вказана норма не містить обмеження строку у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі N 414/811/17 зробив висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю па момент відкриття спадщини тощо.

Порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину передбачено статтею 1300 ЦК України.

Так, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці.

У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним.

У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією.

За таких обставин, передбачений статтею 1300 ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців.

Якщо документи підтверджують право власності спадкоємців на нерухоме майно, відомості про зміни повинні бути внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в установленому законом порядку.

У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

За таких обставин, належним та ефективним способом захисту порушених прав є внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, який передбачений статтею 1300 ЦК України та є самостійним способом захисту прав спадкоємців.

Вказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 по справі №758/5329/15.

Як було встановлено на підставі зібраних у справі доказів, що були досліджені безпосередньо судом, ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла своєчасно, на час видачі свідоцтв була непрацездатною, отож набула права на спадкування обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_5 , доказів, що ОСОБА_1 не претендує на обов`язкову частку нотаріусом у формі письмової заяви не відібрано, а іншого не встановлено, тоді як на ім`я останньої та ОСОБА_2 видано роздільно свідоцтва про право на спадщину за заповітом на визначене їм у ньому майно.

Отож зібрані у справі докази підтверджують наявність у позивача права на спадкування, оскільки як було встановлено позивач спадщину прийняла в установленому законом порядку, не відмовилась від обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_5 , отож вона їй належить з моменту відкриття та такий строк не обмежений законодавцем, однак таке право невизнається відповідачем, а в нотаріальному порядку позивач позбавлена його реалізувати з мотивів наведених вище, отож воно підлягає захисту судом у спосіб, який є ефективним, достанім та самостійним шляхом внесення змін до нотаріальних актів виданих нотаріусом, зокрема на ім`я відповідача, та перерозподілу між сторонами цього спору.

Разом з цим, стороною відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача, яку в судовому засіданні відповідач та її представник підтримали.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Частиною п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, у чинному законодавстві не наведено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності необхідно враховувати, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 01.12.2017 звертаючись до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Врублевської Ю.Л. (а.с.41) достеменно знала про існування заповіту, оскільки воля спадкодавця ОСОБА_5 була висловлена у одному заповіті як на її ім`я так і ОСОБА_2 . При цьому, у своїй заяві адресованій нотаріусу Захарчук М.В. обумовила про наявність іншого спадкоємця та волі спадкодавця щодо належного їй майна, відсутність інших спадкоємців, що мають право на обов`язкову частку у спадщині, та підтвердила, що їй роз`яснено зміст ст.1241, 1268-1270, 1273, 1274 ЦК України, що підтверджується змістом самого заповіту, заяви від імені ОСОБА_1 спрямованої до нотаріальної контори (а.с.41, 46).

Разом з цим, не заслуговують на увагу доводи сторони відповідача, про те, що сторони (позивач та відповідач) одночасно - 08.05.2018 отримували у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, відтак позивач була обізнана саме з цієї дати про порушення її права на обов`язкову частку, оскільки вони спростовуються матеріалами спадкової справи, що була безпосереднім предметом дослідження судом та свідчить про те, що нотаріальні акти сторонам було видано нотаріусом 08.05.2017 та 30.05.2017, за їх письмовими заявами поданими окремо та окремо на ім`я кожного із спадкоємців. Матеріали спадкової справи не містять письмової заяви про відмову ОСОБА_1 від права на обов`язкову частку у спадщині, доказів протилежного суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено.

Приватний нотаріус Врублевська Ю.В. листом від 14.07.2021 вих. №78/01-16 за наслідками поданої ОСОБА_1 заяви від 06.07.2021 повідомила про неможливість вчинення нотаріальної дії, зокрема видачі на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині, оскільки житловий будинок та земельні ділянки по АДРЕСА_1 оформлені, в порядку спадкування за заповітом на ім`я ОСОБА_2 , а спадкова справа закінчена.

З урахуванням вказаних обставин, суд дійшов висновку, що початок перебігу строку позовної давності для позивача розпочався саме із дати отримання листа приватного нотаріуса Врублевської Ю.В. від 14.07.2021 за наслідками розгляду поданої нею заяви про прийняття спадщини у вигляді обов`язкової частки.

Як було судом встановлено позивач ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх порушених прав 13.01.2022, отож суд дійшов висновку, що строки звернення до суду із даним позовом нею не порушено.

З огляду на викладене та у контексті правових норм регулювання даного спору, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту судом у спосіб, що нею обраний шляхом внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Судом встановлено, що при пред`явленні даного позову позивачем було сплачено судовий збір за двома вимогами 992,40 грн. х 2 = 1984, 80 грн., в підтвердження чого долучено платіжні документи (а.с.1, 24).

Приймаючи до уваги те, що позов задоволено частково, тобто одна вимога немайнового характеру, тому суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог та присуджує із відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору у розмірі 992, 40 грн., решту відносить на рахунок позивача.

Вирішуючи питання судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приймає до уваги те, що представниками сторін було заявлено клопотання про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати до закінчення судових дебатів, відтак в силу вимог ч.8 ст.141, 265 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення ініційованого сторонами клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.1217, 1219, 1233, 1247, 1251, 1257 ЦК України, керуючись ст.12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Вінницького нотаріального округу Врублевської Юлії Василівни про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та внесення до них змін, - задовольнити частково.

Внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 30.05.2018 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Врублевською Юлією Василівною у спадковій справі №204/2017, та зареєстроване в реєстрі за №442 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_2 на цілий житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , зазначивши спадкоємцями указаного у цьому свідоцтві майна в рівних частках по 1/2 кожній - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 30.05.2018 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Врублевською Юлією Василівною у спадковій справі №204/2017, та зареєстроване в реєстрі за №443 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,2500 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер :01:001:0521, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої в АДРЕСА_1 , зазначивши спадкоємцями указаного у цьому свідоцтві майна в рівних частках по 1/2 кожній - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 30.05.2018 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Врублевською Юлією Василівною у спадковій справі №204/2017, та зареєстроване в реєстрі за №444 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку, загальною площею 0,2961 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер :01:001:0522, цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в АДРЕСА_1 , зазначивши спадкоємцями указаного у цьому свідоцтві майна в рівних частках по 1/2 кожній - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 992, 40 грн.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у відкритому судовому засіданні на 26.05.2023 о 14 год. 00 хв., встановивши строк для подання сторонами доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду буде складено 26.05.2023.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 );

Відповідач - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - невідомо)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Вінницького нотаріального округу Врублевської Юлії Василівни (місцезнаходження: вул. Миру 147, смт. Турбів, Вінницький р-н., Вінницька обл., 22513).

Суддя Світлана ШПОРТУН