Постанова

Іменем України

21 листопада 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/15760/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 15 вересня 2023 року

в складі судді Бабко В. В.

у цивільній справі №754/8495/23 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ)

про звільнення майна з-під арешту

У С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства (м. Київ) (далі - Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства (м. Київ), про звільнення спадкового майна з-під арешту.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Позивач є спадкодавцем за заповітом померлого, складеного 11.03.2022, якому заповідано садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Під час прийняття спадщини в результаті зробленого нотаріусом витягу з реєстру обтяжень, було встановлено наявність обмеження у вигляді арешту (архівний запис) на все майно ОСОБА_2 . У зв`язку із зазначеними обставинами державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Супліченко М. В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 06.03.2023 року повідомив, що виконавче провадження, за виконавчим листом 2-2178 від 07.10.2003, виданим Шевченківським районним судом міста Києва, в ході якого у 2004 році накладався арешт на майно ОСОБА_2 не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень переданих державним виконавцям за період з 2001 по 2018 знищено за закінченням терміну зберігання.

На підставі наведеного позивач просив звільнити з-під арешту майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.01.2004, винесеного державним виконавцем Безсмертним О. О. відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції, запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.11.2004 № 1470514.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено порушення відповідачем прав останнього. Звернув увагу на те, що ОСОБА_1 пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача відповідачем не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог.

Вказав, що Шевченківське ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства (м. Київ) є неналежним відповідачем у справі. А вимог до належного відповідача, яким є ОСОБА_3 (особа, в інтересах якої накладено обтяження) не заявляв.

У вересні 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що Шевченківський ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства (м. Київ) є неналежним відповідачем. До такого висновку суд дійшов без врахування обставин, які мають істотне значення для справи, а саме, що боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_2 (спадкодавець позивача) помер, а відомості про особу, в інтересах якої було накладено арешт ( ОСОБА_3 ) позивачу невідомо.

За наведених обставин просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 .

Згідно заповіту від 11.03.2022, складеного ОСОБА_2 , та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ісаєнком О. В., ОСОБА_1 заповідано садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Під час прийняття спадщини в результаті зробленого нотаріусом витягу з реєстру обтяжень, було встановлено наявність обмеження у вигляді арешту (архівний запис) на все майно ОСОБА_2 . Тип обтяження: арешт, зареєстровано: 15.11.2004 за №1470517 реєстратором: Перша Київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова, Б/н 15.01.2004 Відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі, додаткові дані: Архівний номер 6671835KIEV1, Архівна дата 21.01.2004.

У зв`язку із зазначеними обставинами державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Супліченко М. В., 23.03.2023 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.01.2004, накладеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Безсмертним О. О., у виконавчому провадженні 2-2178, накладено арешт на все майно ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що підставою винесення даної постанови стало судове рішення про забезпечення позову про стягнення коштів з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_3 .

Відповідно до листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.03.2023, виконавче провадження за виконавчим листом 2-2178 від 07.10.2003, виданим Шевченківським районним судом міста Києва, в ході якого у 2004 році накладався арешт на майно ОСОБА_2 не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень переданих державним виконавцям за період з 2001 по 2018 знищено за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до пункту 2 розділу XI наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07 червня 2017 року №1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Згідно з пунктом 1 розділу XI наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07 червня 2017 року №1829/5, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги до Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства (м. Київ), вважаючи, що саме вказаним органом порушуються його права. Але зазначений ОСОБА_1 відповідач не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладений арешт на спірне нерухоме майно. Стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на нерухоме майно, як відповідач залучений до участі у справі не був. Позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення, невизнання чи оспорення його прав та інтересів відповідачем - Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства (м. Київ).

Апеляційний суд, вирішуючи питання про порядок оскарження спадкоємцем боржника у виконавчому провадженні рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, вчинених в ході виконання судового рішення, виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16 (провадження №14-431цс19)).

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19)).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вже зазначено вище, відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується із правовим висновком Верховного Суду викладеним у справі про звільнення спадкового майна з-під арешту.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2023 року у справі №208/9810/21 (провадження №61-2303св23) про звільнення спадкового майна з-під арешту зазначено, що: «У справі, що переглядається, предметом спору є вимога ОСОБА_1 , яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, про його звільнення з-під арешту, накладеного державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_5 на користь ОСОБА_20 , при цьому позов пред`явлено лише до державного виконавця. Таким чином обґрунтованим слід визнати висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з пред`явленням їх до неналежного відповідача.

Доводи касаційної скарги щодо не встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, які мають значення для справи та формального підходу суду апеляційної інстанції до перегляду справи, не впливають на правильність вирішення справи, оскільки висновки судів по суті вирішення спору, зокрема, щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позовних вимог, мають бути зроблені за належного суб`єктного складу учасників справи».

У справі, що переглядається апеляційним судом, позивачем не заявлялося клопотання про залучення до участі у розгляді справи особи, в інтересах якої було накладено арешт, в якості забезпечення позову у цивільній справі. Також позивачем не надано доказів, що ним вживалися заходи для встановлення особи стягувача (відновлення судової справи). І такі обставини не доводилися в суді першої інстанції. Це нові обставини, на які позивач посилається лише в апеляційній скарзі. Позовна заява не містить таких обґрунтувань.

Порушень судом норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи суд апеляційної інстанції не встановив. При цьому, порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення також не встановлено.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська