Справа № 447/1125/20 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/553/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

розглянув у відсутності сторін у м.Львові цивільну справу № 447/1125/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Сотника О.І. на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Новороздільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ЗМУ МЮУ м.Львів, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження,-

в с т а н о в и в :

29 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Новороздільський МВ ДРАЦС ЗМУ МЮУ м.Львів про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах без державної реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_4 . Реєстрацією народження дітей займалася відповідач. Внаслідок різних поглядів на ведення господарства, суперечливість характерів, у 2018 році стосунки із відповідачкою були розірвані, сторони припинили відносини, а відповідач із дітьми переїхала проживати за місцем реєстрації, що за адресою: АДРЕСА_1 . У березні 2020 року позивач довідався про те, що за заявою відповідачки, запис про батька дітей у Книзі реєстрації народжень був проведений у порядку, передбаченому ст. 135 СК України. Відтак, позивачем було запропоновано подати у Новороздільський міський відділ ДРАЦС Західного міжрегіонального управління юстиції за місцем зберігання актового запису про народження дітей спільну заяву про походження дітей від позивача, на що відповідач відмовилася.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішено внести зміни до актових записів про народження дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме змінити прізвище дітей з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », а у відомостях про батьківство вказати батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишивши без змін дані про дату та місце народження.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок на користь ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Сотник Олександр Ігорович.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції не роз`яснив позивачу про його процесуальне право залучити до справи як відповідача особу, яка записана батьком дітей, що унеможливлює вирішення судом питання про виключення з актового запису про народження дітей відомостей про ОСОБА_9 , як батька дитини. Крім того, неправильним є висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_2 свого батьківства, оскільки матеріали справи таких відомостей не містять, а ОСОБА_1 категорично заперечує визнання такого факту, про що свідчить подання нею відзиву на позовну заяву. Вказує також, що відповідачці не було відомо про час та місце відбору біологічних зразків, а тому висновок суду першої інстанції про ухилення від участі в експертизі ОСОБА_1 є помилковим. Нез`ясованимм залишився факт ,яким чином позивачу лише в березні 2020 року стало відомо, що діти не носять його прізвища. Зазначає, що в даному випадку відсутні докази спільного проживання сторін до чи після народження дітей, ведення ними спільного господарства які б свідчили на користь визнання батьківства ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 також не згідна з стягненням витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок таких витрат, а наведена вартість такої є необгрунтована.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення яким в позові відмовити.

Позивач ОСОБА_2 в порядку ст.360 ЦПК України подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга безпідставна. Звертає увагу, що відповідач користувалась послугами адвоката, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги, що суд не роз`яснив їй право залучити до участі у справі особу, яка записана батьком дітей. Крім цього, таке залучення є неможливим, оскільки батько записаний відповідно до вимог ст.135 СК України, тобто за «вказівкою матері». Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення про дату проведення експертизи є надуманими та спростовуються матеріалами справи. Безпідставними є твердження апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності, оскільки на вимоги про визнання батьківства така не поширюється. Просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоч належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що стверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частинами 4,5 ст.268 ЦПК України встановлено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції визнав факт батьківства позивача, застосувавши положення статті 109 ЦПК України, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи такі обставини.

Відповідач по справі ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснювала, що вона не ухилялася від проведення експертизи, однак жодного разу не була повідомлена експертами про день і час проведення такої. Запевнила суд, що погоджується приїхати разом із дітьми для проведення експертизи, однак повідомлення про дату відбору біологічних зразків повинно бути з врахуванням необхідного часу для її перетину кордону в Польщу і у зворотному напрямку, оскільки діти на час війни в Україні перебувають у Польщі.

З врахуванням зазначених пояснень апеляційний суд 12 вересня 2022 року призначив судову молекулярно-генетичну експертизу для встановлення кровного споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.190-193 т.1).

Відбір зразків букального епітелію неохідних для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи було призначено на 29 листопада 2022 року з 10-00 до 11-00 год. (а.с.200), про що був повідомлений представник відповідачки-адвокат Сотник О.І., оскільки був присутній в судовому засіданні 31 жовтня 2022 року (а.с.207-214 т.1), тобто майже за місяць до визначеної дати відбору зразків.

06 грудня 2022 року судовий експерт Безкоровайний А.О. склав повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки 29 листопада 2022 троку ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до експертної установи не прибули, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи. (а.с.223-224 т.1).

Наступний відбір зразків букального епітелію було призначено на 18 січня 2023 року з 10-00 год. до 11-00 год.

Копія ухвали про зобов`язання учасників справи з`явитися в експертну установу для відібрання зразків у зазначений час, надіслана представникам сторін у справі, що стверджується довідками про доставку електронних листів 27 грудня 2022 року, тобто завчасно (а.с.233-234 т.1).

19 січня 2023 року судовий експерт Панасович О.Б. склав повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки ні позивач ні відповідач з дітьми до експертної установи у визначений час не прибули (а.с.237-238 т.1).

Втретє відбір зразків букального епітелію було призначено на 28 лютого 2023 року з 10-00 до 11-00.

Копія ухвали про зобов`язання учасників справи з`явитися в експерту установу для відібрання зразків у зазначений час надіслана представникам сторін у справі 15 лютого 2023 року, що стверджується довідками про доставку електронних листів (а.с.1-2 т.2).

02 березня 2023 року судовий експерт Пасович О.Б. склав повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки для відібрання зразків не прибув позивач ОСОБА_2 (а.с.7-8 т.2).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Положеннями статті 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (стаття 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Згідно із частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03.10.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новороздільського міського управління юстиції у Львівській області встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаїв, Львівської області, актовий запис №209. У графі «батьки» зазначено матір ОСОБА_1 , та батька ОСОБА_9 (а.с. 26-а).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 15.03.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новороздільського міського управління юстиції у Львівській області встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Новий Розділ, Львівської області, актовий запис №51. У графі «батьки» зазначено матір ОСОБА_1 , та батька ОСОБА_9 (а.с. 26-б).

Сторони у справі не заперечують, що з 2012 до 2018 року підтримували близькі стосунки, хоча й не перебували в зареєстрованому шлюбі. Наведені обставини стверджуються також фото світлинами наявними у матеріалах справи.

Відомості про батька дітей записані відповідно до частини першої статті 135 СК України, тобто за вказівкою матері, що не заперечила відповідач.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ухилення відповідача від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи дає суду підстави встановити факт наявності кровного споріднення між позивачем і дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки встановлено, що відповідач неодноразово не з`явилася для відібрання біологічних зразків для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК), хоча стверджувала у своїх поясненнях, в тому числі і в апеляційному суді, що погоджується на її проведення. З врахуванням її пояснень про неповідомлення про дату відбору біологічних зразків, апеляційний суд тричі належним чином повідомив її про відповідні дати, час та місце проведення експертизи, однак відповідачка лише один раз прибула у визначений час, однак не прибув позивач, що унеможливило її проведення . Така поведінка відповідачки ОСОБА_1 свідчить про її ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі, про її небажання отримати точні висновки щодо походження дітей на спростування доводів позивача про його батьківство.

Судами першої та апеляційної інстанції вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі сторін у її проведенні.

Відповідач не навела наявності поважних підстав, які перешкоджали їй двічі , а саме 29 листопада 2022 року та 18 січня 2023 року з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Вказані дії та бездіяльність відповідача, призвели до неможливості проведення експертизи та надають суду апеляційної інстанції підстави підтвердити встановлений судом першої інстанції факт ухилення відповідачки від проведення експертизи та як наслідок правильний висновок суду про задоволення позову про визнання батьківства ОСОБА_2 щодо дітей ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , на підставі статті 109 ЦПК України.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц, (провадження № 61-48029св18). Ця правова позиція щодо застосування положень статті 109 ЦПК України є незмінною, що підтверджується постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 199/3284/19.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про визнання батьківства, оскільки процесуальна поведінка позивача у даній справі у порівнянні з процесуальною поведінкою відповідача свідчить про його намір довести своє батьківство, натомість відповідачка лише голослівно стверджує, що позивач не є батьком її дітей, однак жодних доказів про це не надала.

Доводи апеляційної скарги щодо пропущення позивачем строку позовної давності, передбаченого частиною другою статті 129 СК України, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на положення статті 128 СК України, яка передбачає можливість визнання батьківства щодо дитини за рішенням суду за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України (спільна заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою).

Згідно зі статтею 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить відповідно до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може поширюватися на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-617цс17.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому підстав для зменшення немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Сотника О.І. залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 травня 2023 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк