Справа № 127/9111/23
Провадження № 2-о/127/260/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Невмиваки Я.І.,

заявника ОСОБА_1 та її представника адвоката Красіловського В.О.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Красіловським Вадимом Олександровичем, за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Красіловським В.О., за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 певний період часу проживала разом з ОСОБА_2 , однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 . Однак так як стосунки між ними стали погіршуватись, вони стали проживати окремо. 03.12.2022 ОСОБА_1 зверталась до Національної поліції Вінницької області про те, що її колишній співмешканець ОСОБА_2 прийшов за місцем її проживання та вчиняє відносної неї протиправні дії, що виражаються у шантажі, переслідуванні та відеозйомці без її згоди, тому ОСОБА_1 вважає, що їй загрожує небезпека, оскільки 02.12.2022 ОСОБА_2 застосував відносно неї фізичну силу. За результатами розгляду її заяви інспектором підрозділу протидії домашньому насильству Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відносно кривдника складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП. 25.01.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області винесено постанову про закриття адміністративної справи № 127/29935/22 відносно ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 2 КУпАП. 12.01.2023 ОСОБА_1 повторно зверталась до Національної поліції Вінницької області про те, що її колишній співмешканець ОСОБА_2 прийшов за місцем її проживання та вчиняє відносно неї психологічне насильство, шантажуючи її спільною дитиною, яку ОСОБА_2 забрав з дитячого садочку. За результатами розгляду цієї заяви інспектором підрозділу протидії домашньому насильству Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відносно кривдника складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП. З огляду на викладене представник вважає, що ОСОБА_1 є особою, яка зазнала домашнього насильства, а тому просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк до 6 місяців, яким визначити наступні обмеження: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного з заявником проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представник заявника зазначив, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала від домашнього насильства, а тому наявні підстави для винесення судом рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 . На запитання суду якими доказами заявник обґрунтовує обставину того, що вона є особою, яка постраждала від домашнього насильства представник заявника повідомив, що всі докази долучено до матеріалів справи зокрема два протоколи, які складені працівниками поліції за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП. Також цю обставину вони обґрунтовують поясненнями самої ОСОБА_1 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви, пояснив, що вони з ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Раніше вони проживали разом, однак після розладу фактичних шлюбних відносин ОСОБА_1 стала проживати окремо. Разом з нею проживає і їх спільний син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Конфлікти, що виникають між сторонами пов`язані з чиненням ОСОБА_1 перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з спільним сином, про порядок участі у спілкуванні та вихованні якого ОСОБА_2 уже звернувся до Служби у справах дітей Виконкому ВМР, однак який (порядок) ще не встановлений. Зазначив, що у разі задоволення заяви ОСОБА_1 йому ( ОСОБА_2 ) фактично буде створена перешкода у спілкуванні з сином, зазначив, що будь якого насильства відносно ОСОБА_1 він не чинив, а все спілкування з нею зводиться до визначення порядку його участі у спілкуванні з спільним сином, на що він за законом має право. Вважає, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу відносно нього обмежувального припису відсутні.

Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особи ОСОБА_2 в період часу з серпня 2018 року по липень 2020 року перебували в фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилася спільна дитина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 89)

В період фактичних шлюбних відносин заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в АДРЕСА_2 , тобто за зареєстрованим місцем проживання заявника. З липня 2020 року по вересень 2021 року заявник ОСОБА_1 проживала за тією ж адресою разом з спільною з ОСОБА_2 дитиною, а з вересня 2021 року по листопад 2022 року проживала в АДРЕСА_3 , на орендованій квартирі. З 4 листопада 2022 по теперішній час ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_4 , яка належить їй на праві власності.

Наведені вище обставини визнаються як заявником так заінтересованою особою, а тому доказуванню, в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають.

Обставина належності на праві власності квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 встановлена судом з Договору дарування квартири від 04.11.2022, що посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. реєстровий номер 1324. (а.с.65-67).

В судовому засіданні судом встановлено, що між учасниками справи наявний спір з приводу визначення порядку участі заінтересованої особи ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з спільним з заявником сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який станом на час ухвалення цього судового рішення проживає з матір`ю - заявником по справі ОСОБА_1 . Вказаний спір між сторонами у встановленому законом порядку не вирішено, що призводить до різного роду конфліктів між заявником та заінтересованою особою.

04.05.2023 ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей Вінницької міської ради з заявою про визначення способів його участі у спілкуванні та вихованні спільного з заявником сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 111-113).

03.12.2022 заявник ОСОБА_1 звернулась до Вінницького РУП ГУНП у Вінницької області з заявою про вчинення відносно неї її колишнім співмешканцем ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру, яке згідно її доводів мало місце цього ж 03.12.2022, про що уповноваженим працівником поліції складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (та іншу подію), заяву ОСОБА_1 належним чином зареєстровано в ЖЄО за № 12841 (а.с. 69,70).

Цього ж 03.12.2022 інспектором Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ 144014, в якому зазначено, що ОСОБА_2 03.12.2022 о 18 год. 30 хв. вчинив відносно ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру, а саме виражався відносно потерпілої нецензурною лайкою, здійснював психологічний тиск, внаслідок чого міг завдати шкоди здоров`ю потерпілої. (а.с. 68).

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області Іванченка Я.М. від 25.01.2023 у справі № 127/29935/22, адміністративне провадження у справі, яке згідно з протоколом серії ВАВ 144014 від 03.12.2022 розпочато відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Підставою для винесення вказаної постанови стала обставина відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, що передбачено ч. 1 ст. 173 2 КУпАП, оскільки матеріали вказаної адміністративної справи не містили жодних доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення. (а.с. 80 82).

12.01.2023 заявник ОСОБА_1 знову звернулась до Вінницького РУП ГУНП у Вінницької області з заявою про вчинення відносно неї її колишнім співмешканцем ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру, в якій вказала, що ОСОБА_2 ображав її нецензурною лайкою, погрожував звільненням з роботи та здійснює її переслідування. (а.с. 7).

Цього ж 12.01.2023 інспектором Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ 187471, в якому зазначено, що ОСОБА_2 12.01.2023 о 18 год. 45 хв. у АДРЕСА_5 вчинив відносно колишньої співмешканки ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру, а саме виражався на адресу ОСОБА_1 нецензурною лайкою. (а.с. 8).

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області Бойка В.М. від 17.05.2023 у справі № 127/1689/23, адміністративне провадження у справі, яке згідно з протоколом серії ВАВ 187441 від 12.01.2023 розпочато відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Вину ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення судом не встановлено. (а.с. 83-84).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки в обох, наведених вище адміністративних провадженнях ОСОБА_2 не був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 2 КУпАП, суд не може прийти до висновку, що ним відносно ОСОБА_1 вчинялись будь які протиправні дії, які б об`єктивно вказували на вчиненням ОСОБА_2 відносно заявника домашнього насильства фізичного, психологічного, економічного чи будь якого іншого характеру.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

З системного аналізу вказаних норм закону слідує, що для застосування встановлених у наведеному законі заходів судом, на підставі належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів має бути встановлено, що особа, яка звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису є такою, що постраждала від домашнього насильства та потребує забезпечення безпеки.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала тим, що вона є особою, яка постраждала від домашнього насильства, яке чинилось відносно неї заінтересованою особою ОСОБА_2 з приводу чого вона двічі (03.12.2022 та 12.01.2023) зверталась до органів національної поліції з відповідними заявами для притягнення ОСОБА_2 до встановленої законом відповідальності.

Поряд з цим власне самі звернення до органів національної поліції з заявами щодо вчинення ОСОБА_2 відносно заявника домашнього насильства, не доводять обставин, про які йдеться у заяві. Такі звернення самі по собі не є в розумінні закону підставами для застосування судом заходів тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, оскільки достовірно не вказують на обставини вчинення певною особою відносно заявника домашнього насильства. Відповідно у суду відсутні підстави для тверджень про те, що заявник є особою, яка постраждала від домашнього насильства та відповідно відсутні підстави для застосування судом до такої особи заходів з забезпечення безпеки заявника, як постраждалої від домашнього насильства особи.

Так, за обома протоколами, які складались відносно ОСОБА_2 в грудні 2022 та в січні 2023, за ч. 1 ст. 173 2 КУпАП провадження у справі закрито, за першим протоколом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу та події адміністративного правопорушення, що передбачено ч. 1 ст. 173 2 КУпАП; за другим протоколом провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду адміністративної справи строків накладення адміністративного стягнення. Вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 2 КУпАП, як у першому так і в другому провадженні не встановлена.

Інших доказів, які б вказували на те, що заявник у справі ОСОБА_1 є особою, яка постраждала від домашнього насильства, яке ніби то чинилось відносно неї заінтересованою особою ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

У встановленому законом порядку обставини вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 перед судом не доведено, будь яких належних доказів завдання заявнику заінтересованою особою будь якої шкоди (фізичного, психологічного, економічного, будь якого іншого характеру) суду не представлено. Вся інформація, яка представлена в доказах сторони заявника (її заявах до органів національної поліції про вчинення відносно неї ОСОБА_2 ) зафіксована з її слів.

В судовому засіданні на запитання суду ОСОБА_1 підтвердила, що все спілкування з ОСОБА_2 зводиться до питання визначення його участі у спілкуванні зі спільним сином, та його участі у вихованні сина. На переконання суду таке спілкування заявника та заінтересованої особи (з приводу визначення способів участі заінтересованої особи у вихованні сина) не є підставою для видачі відносно ОСОБА_2 обмежувального припису, оскільки він за законом має право на таке спілкування та його бажання узгодити з заявником такі питання є для суду зрозумілими та правомірними. У інший спосіб вирішити наведені питання, до ухвалення компетентним органом відповідного рішення, яким буде встановлено порядок спілкування заінтересованої особи з дитиною ОСОБА_2 не може, оскільки дитина проживає з заявником та порядок його спілкування з сином на даний час більшою мірою залежить від волі заявника ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 мало б бути доведено належними доказами, оскільки рішення суду, яке обмежує будь яке цивільне право особи не може гуртуватись на припущеннях та виключно на твердженнях ОСОБА_1 .

Сам факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства, не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї психологічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, будь-яких інших даних, про притягнення ОСОБА_2 за заявами ОСОБА_1 до будь-якого виду відповідальності матеріали справи не містять.

Таким чином ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не надано суду належних, допустимих, достовірних, достатніх та загалом будь яких доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 відносно неї психологічного, економічного та/або фізичного насильства, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку не видачі щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, а тому законні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду відсутні.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 82, 350-1-350-8, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Красіловським Вадимом Олександровичем, за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 від 26.04.2012, фактичне місце проживання АДРЕСА_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення суду складено 29.05.2023 року.

Суддя: