Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 травня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участю секретаря судових засідань Куруц Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

Позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 9 900,00 євро, що за курсом НБУ складає 381 542,04 коп. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 17.05.2022 відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача в позику 9 900,00 євро, що на день складання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ (за 1 євро 38,5396 грн.) 381 542,04 грн. За умовами домовленості, дана сума коштів мала бути повернута відповідачем до 24.05.2022.

Наявність вказаного грошового зобов`язання підтверджується розпискою, власноручно написаною та підписаною ОСОБА_2 .

В подальшому, після того, як закінчився термін повернення коштів, і по сьогоднішній день ОСОБА_2 уникає від виконання свого обов`язку повернути кошти. Постійно обіцяє, що віддасть борг, пізніше, бо наразі має фінансові труднощі, тощо.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, разом з тим представником позивача подана заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, причини не явки до суду не повідомив.

26.05.2023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області постановлено проводити заочний розгляд справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно дост.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 17.05.2022 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в борг в сумі 9 900 Євро, які зобов`язується повернути до 24.05.2022, що підтверджується оригіналом розписки.

На розписці відсутні відомості про повернення зазначених коштів або їх частини.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст.213 ЦК України - зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Згідно ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно ч.2 ст.218 ЦК - якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст. 626 ЦКУ - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 ЦКУ - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 629 ЦКУ - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦКУ - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1046 ЦКУ - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦКУ - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2 ст.1047 ЦКУ - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦКУ - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1051 ЦК України - позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно ст. 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України належним є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. У разі якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України.

Згідно ст.530 ЦКУ - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.533 ЦКУ - грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

При розгляді справи з поданих позивачем доказів встановлено наступне:

Між сторонами 17.05.2022р. укладено договір позики, дата укладення договору і розмір позики і факт отримання позичальником позики, а також строк повернення позики,- підтверджено розпискою позичальника від 17.05.2022р.

Таким чином , відповідач отримала у позику від позивача 9 900,00 євро, які зобов`язався повернути до 24.05.2022р. Дані умови позичальником не оспорені. Форма договору відповідає вимогам закону. Сторонами у договорі було визначено всі суттєві його умови.

Також встановлено, що позикодавець умови договору виконав, передав позичальнику суму, обумовлену договором.

Таким чином, для позичальника з даного договору виникли певні грошові зобов`язання перед позикодавцем. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Дане зобов`язання підлягає виконанню у відповідності до умов договору. І позивач має право вимагати від позичальника його виконання, тобто повернення вказаної у розписці суми.

Відповідач не надав ніяких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, і про які зазначено у розписці, не довів безгрошовості розписки.

Доказів на підтвердження факту повернення вказаної у розписці суми боргу або факту повернення боргу чи виконання грошового зобов`язання перед позивачем у інший спосіб, відповідач суду не представив.

Таким чином, письмовими доказами , наданими позивачем, підтверджено наявність у відповідача перед позивачем грошового зобов`язання станом на 17.05.2022р. у сумі 9 900,00 євро.

Відповідач не надав доказів на підтвердження сплати позивачу вказаної суми, на підтвердження виконання грошових зобов`язань у повному розмірі або у розмірі, більшому, ніж це вказує позивач, або на підтвердження наявності у нього грошового зобов`язання у меншому розмірі.

Тому є підстави для стягнення з відповідача вказаної позивачем заборгованості. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку за договором або для зменшення розміру зобов`язання , в даному випадку не встановлено.

При вирішенні питання про валюту грошового зобов`язання, суд враховує позицію Великої палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц та виходить з того, що заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов`язані із зверненням до суду, а саме сплачений судовий збір в сумі 3 815,50 грн.

Керуючись ст. ст. 205,207, 208, 218, 526, 1046, 1047,1049, 1051, 1053 ЦК України, ст. ст.ст. 12, 81, 223, 258, 259, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 9 900,00 (дев`ять тисяч дев`ятсот) євро, що на день звернення до суду за офіційним курсом НБУ складає 381 542,04 (триста вісімдесят одну тисячу п`ятсот сорок дві) грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 815 (три тисячі вісімсот п`ятнадцять) грн. 50 коп.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Закарпатського апеляційного суду до або через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Представник позивача: Бойко Богдан Богданович, що діє на підставі Ордеру Серії АО №1078623, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/1014 від 30.04.2015.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 26.05.2023.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду І.О.Шепетко