Справа № 276/2027/22
Провадження по справі №2/276/60/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Бобра Д.О.,

секретаря судового засідання Свиридок А.В.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Хорошів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, та з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить: 1) визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, приміщення стоматологічного кабінету, розташованого по АДРЕСА_1 , житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0221 площею 0,1 га, призначену для будівництва житлового будинку та господарських споруд; 2) в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності за кожним на частки приміщення стоматологічного кабінету, розташованого по АДРЕСА_1 , частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0221 площею 0,1 га, частки автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску; 3) в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половину вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, у розмірі 110070 гривень; 4) стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що з 06.02.1999 по 18.02.2020 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Перебуваючи в шлюбі позивачем та відповідачем було набуто наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, земельна ділянка, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а також легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, 2008 року випуску. У подальшому житловому будинку було присвоєно дві поштові адреси, а саме: АДРЕСА_2 жила частина будинку та АДРЕСА_1 , в якій відповідач облаштував стоматологічний кабінет. Хоча спільне майно було придбано в період шлюбу, проте право власності було зареєстровано за відповідачем. Також, позивач зазначає, що відповідач без її згоди у грудні 2021 року відчужив належний їм автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, 2008 року випуску та відмовляється в добровільному порядку виплатити позивачу компенсацію частки у спільному майні.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20.12.2022 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.

09.01.2023 року до суду від представника відповідача - адвоката Башуцького І.Я. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу та зазначає, що земельна ділянка набута відповідачем в приватну власність шляхом приватизації, а тому відповідно до вимог ст. 57 СК України, 81, 116 ЗК України є його особистою власністю. Також відповідач стверджує, що все майно, яке станом на сьогоднішній день перебуває у його власності є його особистою приватною власністю, набуте ним: в процесі приватизації; за кошти, які належали йому особисто. Вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу складає 10000 грн.

11.01.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що згідно ч.3 ст. 368 ЦК України діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує, проте відповідачем не надано жодного доказу, який би підтвердив набуття майна в період шлюбу за його особисті кошти. Також, зазначає, що сторони прожили у шлюбі більше 20 років та за цей період вони спільно з відповідачем за спільні кошти будували будинок, облаштовували його, а також придбали автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, 2008 року випуску.

Ухвалою від 25.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не прибули, від представника позивача 22.05.2023 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. У вказаній заяві представник позивача заперечує щодо доручення до матеріалів справи як доказів наданих представником відповідача акту виконаних робіт по наданню правової допомоги, посилаючись на ч.ч.3, 8 ст. 83, ст. 126 ЦПК України, оскільки вказані докази подано після закриття підготовчого провадження, а представником відповідача не подано клопотання про поновлення пропущеного строку.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових запереченнях, додатково в судовому засіданні пояснив, що земельна ділянка набута відповідачем в процесі приватизації, а тому є його особистим майном; будинок зі стоматологічним кабінетом будувалися за особисті кошти відповідача, а тому є його особистим майном; відсутні відомості про дату придбання ОСОБА_3 спірного автомобіля, а тому він не підлягає поділу та взагалі вартість автомобіля, заявлена позивачем, не обгрунтована і спростовується висновком судового експерта. Також, представник відповідача просив суд стягнути з позивача судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 17 тис. грн., та витрат на проведення експертизи транспортного засобу у розмірі 4 тис. грн.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши представників сторін, оцінивши всі необхідні зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони з 06.02.1999 по 18.02.2020 рік перебували у зареєстрованому шлюбі (а.сп.11-12).

Також, ОСОБА_3 належав транспортний засіб марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, дата реєстрації 10.06.2015 року, вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торгівельній організації (а.сп.13, 54-55).

Відповідно до копії договору комісії №7990/21/3/003596 від 10.12.2021, укладеного між відповідачем та ТОВ «Автокапітал+» та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7990/21/003146 від 11.12.2021 автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску проданий ОСОБА_4 за ціною 200 тис. грн. і в подальшому зареєстровано на нового власника 15.12.2021 (а.сп. 55, 76-78).

Згідно звіту ФОП ОСОБА_5 №230302/1-КТЗ про проведення незалежної оцінки по визначенню ринкової вартості, середня ринкова вартість автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, 2008 року випуску, станом на 02.03.2023 року складає 220140 грн. (а.сп.85-99).

Разом з тим, відповідно до висновку судового експерта Мазур М.С. за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи №39/4/23 від 17.04.2023 ринкова вартість КТЗ «VOLKSWAGEN JETTA 1.6i Trеndline 5MT VIN-WVWZZZ1KZ8M199094» станом на час проведення експертизи з урахуванням фактичного пробігу більше 280 тисяч кілометрів, який 17.03.2021 перебував у ДТП згідно наданих вихідних даних приймається рівною 159910 грн. (а.сп. 109-129).

Також, судом встановлено, що рішенням Володарсько-Волинської (нині Хорошівської) селищної ради №496 від 25.07.2008 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо документів, які посвідчують право власності та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, та 29.08.2008 відповідачу видано державний акт серії ЯД №556548 на право власності на вказану земельну ділянку (а сп. 24, 60-61).

Згідно з актом вибору земельної ділянки від 22.09.2008 комісія вважає, що земельна ділянка площею 0,10 га в АДРЕСА_1 придатна для розташування індивідуального житлового будинку з стоматкабінетом (а.сп. 62).

Інспекцією ДАБК у Житомирській області 31 травня 2011 року за №ЖТ5 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а саме житлового будинку зі стоматологічним кабінетом, замовник ОСОБА_3 ; місце знаходження об`єкта АДРЕСА_1 ; початок будівництва четвертий квартал 2010 року, дата закінчення будівництва другий квартал 2011 року. Згідно з п. 13 вказаної декларації зазначено кількість квартир у житловому будинку - 1, загальна площа 193,5 кв.м., житлова площа 59,7 кв.м., загальна площа нежитлових приміщень (стоматологічний кабінет) -73,40 кв.м. Згідно з п. 15 вказаної декларації вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію, у тому числі витрати на будівельно-монтажні роботи становить 709167 грн. (а.сп.63-65).

На підставі рішення виконавчого комітету Володарсько-Волинської селищної ради №141 від 15.06.2011 ОСОБА_3 29.06.2011 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок зі стоматологічним кабінетом, розташованого в АДРЕСА_1 (а.сп. 66-68).

У подальшому за рішенням Хорошівської селищної ради №492 від 22.03.2019 встановлено поштову (юридичну) адресу для об`єктів нерухомого майна: ОСОБА_3 в результаті поділу житлового будинку з стоматологічним кабінетом на житловий будинок та приміщення стоматологічного кабінету: для житлового будинку АДРЕСА_2 , для стоматологічного кабінету АДРЕСА_1 (а.сп. 69).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем зареєстровано право власності на стоматологічний кабінет по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211) та житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Проте, відповідачем презумпцію спільності права власності подружжя на житловий будинок зі стоматологічним кабінетом, розташованих в АДРЕСА_1 та 55-1, а також на автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, яке набуте ними в період шлюбу, належними та допустимими доказами не спростовано, доводи відповідача про те, все належне йому майно було придбане за особисті кошти не підтверджується жодними доказами.

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

За приписами ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1).

Отже, судом встановлено, що автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску та об`єкти нерухомого майна: стоматологічний кабінет, розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211) та житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211) були придбані сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі статтею 60 СК України, вважаються спільним сумісним майном подружжя та підлягають поділу за кожним по частці.

Крім того, судом встановлено, що автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, було відчужено відповідачем без згоди дружини (іншого співвласника) на користь ОСОБА_4 , а грошові кошти витрачено не в інтересах сім`ї.

Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц висловив позицію, що вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи. А у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Оскільки автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який є спільним сумісним майном колишнього подружжя, було відчужено відповідачем без згоди дружини (іншого співвласника), суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя із відповідача на користь позивача компенсацію вартості частини вказаного транспортного засобу у розмірі 79955 гривень, що відповідає вартості частини транспортного засобу на час розгляду справи судом згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи №39/4/23 від 17.04.2023.

При цьому при визначенні вартості автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску суд бере до уваги саме висновок транспортно-товарознавчої експертизи №39/4/23 від 17.04.2023, виконаний атестованим судовим експертом Мазур М.С., який попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, експертизою оцінений саме конкретний автомобіль «VOLKSWAGEN JETTA 1.6i Trеndline 5MT VIN- НОМЕР_2 », а не подібний, як у звіті оцінювача ФОП ОСОБА_5 № НОМЕР_3 , а також експертом враховано фактичний пробіг транспортного засобу та перебування його в ДТП, що підтверджується наданими відповідачем доказами.

Оскільки судом за вимогою позивача з відповідача стягується компенсацію вартості частини транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, вимога позивача про визнання за нею права власності на частки вказаного автомобіля, який на час розгляду спору перебуває у власності третьої особи, задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд вважає безпідставними вимоги позивача про визнання земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0221 площею 0,1 га об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за позивачем права власності на частки вказаної земельної ділянки з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно із п.б ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України (на час передачі спірної земельної ділянки) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, а ст. 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Як встановлено судом, земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0221 площею 0,1 га, розташована в АДРЕСА_1 , призначена для будівництва житлового будинку та господарських споруд передана відповідачу у власність рішенням Володарсько-Волинської (нині Хорошівської) селищної ради №496 від 25.07.2008 на підставі ст.ст. 12,81,118 Земельного кодексу України у порядку безоплатної приватизації, а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю відповідача та поділу на підставі ст.ст. 60, 69, 70 СК України не підлягає.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

Згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Доводи відповідача не спростовують висновків суду, а тому судом відхиляються.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно із частинами 3, 6-9 ст. 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При визначенні розміру судового збору суд виходить з наступного.

Позивачем заявлені вимоги про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя на частки приміщення стоматологічного кабінету, розташованого по АДРЕСА_1 , частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0221 площею 0,1 га, частки автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску та в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половину вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, у розмірі 110070 гривень.

Оскільки сторонами не надано доказів про ринкову вартість об`єктів нерухомого майна на час вирішення спору, суд для визначення розміру сплати судового збору виходить із вартості житлового будинку із приміщенням стоматологічного кабінету, зазначеної в декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31 травня 2011 року за №ЖТ5 у розмірі 709167 грн.

Таким чином за вимогу про визнання права власності на частки приміщення стоматологічного кабінету, розташованого по АДРЕСА_1 , частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0221 площею 0,1 га, частки автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску підлягає сплаті судовий збір у розмірі (709167/2 +159910/2)*1% = 4345,38 грн., який позивачем сплачено частково на суму 4000 грн. відповідно до квитанції АТ «Укрпошта» від 14.12.2022 (недоплачена сума судового збору складає 345, 38 грн).

За вимогу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половини вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, у розмірі 110070 гривень підлягає сплаті судовий збір у розмірі (110070)*1% = 1100,7 грн., який позивачем сплачено повністю відповідно до квитанції Ат «Укрпошта» від 24.03.2023.

Оскільки позовні вимоги про визнання права власності на частку нерухомого майна та транспортний засіб задоволено частково (на суму 709167/2 або 81,6% позовної вимоги), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за вказану позовну вимогу судовий збір у розмірі 3545,8 (4345,38*81,6%) грн., з яких 345,38 грн необхідно стягнути в дохід держави у зв`язку з недоплатою позивачем при подачі позову судового збору за вказану позовну вимогу.

Оскільки позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половини вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, у розмірі 110070 гривень задоволено частково (на суму 79955 або 72,6%), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за вказану позовну вимогу судовий збір у розмірі 799,1 (1100,7*72,6%) грн.

В цілому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4344,9 (3545,8 + 799,1) грн.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи те, що докази на підтвердження судових витрат представником відповідача надані до початку судових дебатів та були направлені для ознайомлення іншій стороні суд вважає їх належними та допустимими, а доводи представника позивача про пропуск строку подання таких доказів безпідставними.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано суду договір про надання правничої допомоги від 27 грудня 2022 року та додаток №1 до вказаного договору, згідно яких вартість однієї години представництва в суді та надання іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, становить 1000 грн., проте гонорар адвоката не може бути меншим 10000 грн.; виписку по рахунку від 28.12.2022, згідно якого ОСОБА_3 сплачено адвокатському об`єднанню «Сила Права» гонорар згідно договору у розмірі 10 тис. грн.; акт №1 обсягу надання правової допомоги від 08.05.2023, яким підтверджується види та обсяг наданих правових, час затрачений на підготовку процесуальних документів, збір доказів і участь у судових засіданнях послуг, загальна вартість наданої правової допомоги складає 17000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд роз`яснив, що суд враховуючи принцип диспозитивності та змагальності не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, за власною ініціативою (постанова Верховного Суду від 22.11.2019 у справі №902/347/18).

На переконання суду, надані відповідачем докази витрат на професійну правничу допомогу відповідають критерію реальності таких витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зокрема співмірності розміру позовних вимог, а позивачем та його представником не виконано обов`язку щодо доведення неспівмірності витрат на правову допомогу, жодних заперечень щодо таких витрат до суду не подано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є наявні підстави для відшкодування відповідачу витрат на правову допомогу в повному обсязі, тобто в сумі 17000 гривень, оскільки вони є фактично понесеними та співмірними наданим послугам.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно із частинами 3, 6-9 ст. 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Представником відповідача на підтвердження витрат, пов`язаних із проведенням експертизи щодо вартості спірного транспортного засобу суду надано договір від 03.04.2023 №39/4/23, укладеного між судовим експертом Мазур М.С. та представником відповідача адвокатом Башуцьким І.Я., згідно якого вартість дослідження становить 4000 грн., а також квитанцію до прибуткового касового ордеру від 12.04.2023 про сплату експерту вказаної суми.

З огляду на викладене, розмір судових витрат відповідача, пов`язаних з отриманням правової допомоги та проведенням експертизи становить 21000 (17000 +4000).

Оскільки судом позов задоволено частково, а саме середній відсоток задоволених позовних вимог складає 77,1% ((81,6 % + 72,6%)/2), то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 22,9% понесених судових витрат, тобто витрати у сумі 4809 грн. (21000*22,9%).

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки позов задоволено частково, судові витрати стягуються з обох сторін, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю у судових витратах в розмірі 464,1 грн. (4890 грн. - 4344,9 грн.).

Керуючись статтями 12, 13, 76-79, 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, статтями 57, 60, 61, 63, 70, 71 СК України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску та об`єкти нерухомого майна: стоматологічний кабінет, розташований по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211) та житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211).

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половину вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, д.н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, у розмірі 79955 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності за кожним на частки стоматологічного кабінету, розташованого по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211) та на частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 211).

В задоволені решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави недоплачений судовий збір за подачу позову у сумі 345 (триста сорок п`ять) гривень 38 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю у судових витратах в розмірі 464 (чотириста шістдесят чотири) гривні 10 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 25.05.2023.

Головуючий суддя Д.О. Бобер