МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 484/2475/22
Провадження № 22-ц/812/534/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2023 року, постановлену за результатами розгляду заяви представника позивача про забезпечення позову, під головуванням судді Мельничук О.В. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення з 18.05.2022 року стягнення з позивача аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який було встановлено рішенням Первомайського районного суду від 14.03.2014 року по справі №484/871/14-ц.

03 квітня 2023 року позивач через свого представника - адвоката Шалару О.І. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рішенням Первомайського міськрайонного суду від 14.03.2014 року по справі №48/871/14-ц.

В обґрунтування заяви зазначав, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Предметом його позову є припинення стягнення аліментів з позивача, позов подано 09 серпня 2022 року і весь цей час з позивача незаконно утримуються аліменти, оскільки його дочка проживає разом з ним. Вважає, що в подальшому сплата аліментів відповідачці утруднить виконання рішення.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2023 року заява про забезпечення позову задоволена, забезпечено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення з 18.05.2022 року стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який було встановлено рішенням Первомайського міськрайонного суду від 14.03.2014р. по справі № 484/871/14-ц шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні, що перебуває на виконанні у старшого державного виконавця Первомайського відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) Т. Павлійчук.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що згідно позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, його донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 18.05.2022 року стала проживати разом з батьком. Також позивач в позові посилався на те, що на підставі заяви позивача виконком Первомайської міської ради 08.07.2022 року прийняв рішення № 231 про визначення місця проживання доньки разом з батьком. Таким чином донька перебуває повністю на утриманні позивача, тому ним подано позов про припинення стягнення з нього аліментів.

Згідно довідки старшого державного виконавця Первомайського відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) з ОСОБА_2 за виконавчим листом № 2/484/499/14, виданим 11.01.2018 року Первомайським міськрайонним судом, стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 . Аліменти нараховуються з 01.09.2020 року.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза необґрунтованого стягнення аліментів на підставі вищевказаного виконавчого провадження.

Проаналізувавши положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, та враховуючи інтереси позивача, який убезпечує себе від можливого позбавлення його права розпоряджатися своїми грошима, та те, що подальша сплата аліментів утруднить можливе виконання рішення суду, суд вважав, що вид забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача, є співмірний із заявленими позовними вимогами та таким, що не призведе до порушення законних прав та інтересів позивача, відповідача, а також інших осіб.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу суду від 10 квітня 2023 року.

В апеляційній скарзі зазначає, що наявність спору щодо припинення стягнення аліментів на дитину не доводить, що існує реальна загроза необґрунтованого стягнення аліментів, оскільки аліменти на утримання дитини стягуються як з позивача, так і з відповідача по справі, оскільки на виконанні Первомайського відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) є два виконавчих провадження про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважає, що зазначена ухвала є необ`єктивною, необґрунтованою та винесена із грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі обставинам справи.

Проаналізувавши положення частини першої та другої статті 149, ст. 150 ЦПК України, зазначає, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки і не оскаржував виконавчий документ, на підставі якого проводиться стягнення з нього аліментів на користь відповідача (матері дитини), то відсутні підстави для застосування такого виду забезпечення позову, як зупинення стягнення за виконавчим документом.

Доводи про безпідставність стягнення аліментів на користь відповідача та те, що порушено право позивача та неповнолітньої дитини, на користь якої стягуються аліменти є по суті поясненнями до позовних вимог, які можуть бути враховані під час вирішення спору по суті, і не можуть бути враховані на стадії забезпечення позову. і

В даному випадку забезпечення позову шляхом зупинення виплат аліментів на дитину фактично зупинить виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що в свою чергу призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду.

Посилаючись на роз`яснення, які містяться в п.4,6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006, наголошує, шо вирішуючи питання про забезпечення позову, вважає, що позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який не оскаржується боржником у судовому порядку, оскільки, предметом даного позову є припинення стягнення аліменти та їх стягнення з відповідача.

Не наведені позивачем і доводи про існування обставин, які можуть бути підставою для забезпечення такого позову, зокрема, доводи про те, чому, без забезпечення позову буде неможливо виконати рішення про припинення сплати аліментів у разі задоволення позову. У разі задоволення позову про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів має бути припинено від дня набрання чинності рішенням суду, а не з дати зазначеної позивачем в позові. Тому вважає помилковими посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Крім того, вважає, що заходи забезпечення позову, які позивач просить суд застосувати виходять за межі самого позову, оскільки стосуються інтересів неповнолітньої дитини позивача, що є окремою та самостійною підставою для відмови у застосуванні таких заходів забезпечення. Отже, застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову порушують права та законні інтереси відповідача та є тотожними позовним вимогам, які вирішені ним без розгляду справи по суті у змагальному процесі.

У абзаці 1 частини десятої статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, апелянт вважає, що відсутня реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивача, а тому заявлені вимоги про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу учасники процесу не скористались.

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідачки просила слухати справу у її відсутності та відповідачки.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини, в тому числі і шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п.6), чи забороною вчиняти певні дії(п.2).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про припинення з 18.05.2022 року стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який було встановлено рішенням Первомайського районного суду від 14.03.2014 року. При цьому в позові посилається на те, що його донька ОСОБА_4 з 18.05.2022 року стала проживати разом з батьком, а рішенням виконкому Первомайської міської ради № 231 від 08.07.2022 року визначено місце проживання доньки разом з батьком. Таким чином, оскільки донька перебуває повністю на утриманні позивача, ним подано позов про припинення стягнення з нього аліментів.

Аналіз змісту заявлених позовних вимог свідчить про те, що ним у даній справі не оскаржується рішення Первомайського районного суду від 14.03.2014 року, яким були стягнуті з нього аліменти на утримання доньки, чи виконавчий лист виданий на його виконання, який, як зазначив суд, перебуває на виконанні у старшого державного виконавця Первомайського відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса).

Не зважаючи на це, позивач, посилаючись на п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, який передбачає, що позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії, просить саме зупинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рішенням Первомайського міськрайонного суду від 14.03.2014 року по справі №48/871/14-ц,

Суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову послався на положення п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України.

Однак, передбачений п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України вид забезпечення позову шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, не може застосовуватися у даному випадку, так як позивач звернувся в суд з позовом про припинення стягнення аліментів, на утримання неповнолітньої доньки і не оскаржував виконавчий документ, на підставі якого проводиться стягнення з нього аліментів на користь відповідача (матері дитини), а тому відсутні підстави для застосування такого виду забезпечення позову, як зупинення стягнення за виконавчим документом.

З урахуванням заявлених позовних вимог такий спосіб забезпечення позову не відповідає також принципу співмірності.

Матеріали справи дійсно свідчать про наявність спору між сторонами, проте позивачем не наведено, а судом не встановлено під час розгляду справи, наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення про задоволення позову у разі не вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, на якому наполягав позивач.

Наявність серед переліку наведених у ст. 150 ЦПК України видів забезпечення позову також такого виду забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії (п.2), що на думку позивача, виходячи зі змісту заяви про забезпечення позову, дає можливість суду у разі необхідності застосувати такий вид забезпечення як зупинення стягнення аліментів, визначених рішенням суду, є помилковим, так як ст. 150 ЦПК України передбачає той вид забезпечення позову, на якому наполягав позивач, але за певних умов, яких по даній справі не має, що унеможливлює застосування цього чітко визначеного виду забезпечення також як різновиду інших, тобто не зазначених в ст. 150 ЦПК України видів забезпечення позову.

Проаналізувавши викладені вище обставини в їх сукупності апеляційний суд вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати, як постановлену з порушенням вимог закону, задовольнивши при цьому апеляційну скаргу відповідачки, та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2013 року у справі № 484/871/14.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2013 року у справі № 484/871/14 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови складено 26 травня 2023 року