Провадження №2/523/6213/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 листопада 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Суворової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,
розглянувши у спрощеному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про скасування арешту майна та заборон на його відчуження,-
Позивач 17.08.2023 року звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиціії (м.Одеса), про скасування арешту майна та заборон на його відчуження.
Позов обґрунтований наступним чином.
Згідно Інформаційної довідки (витягу) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу ОСОБА_1 стало відомо про наявність заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна, а саме: за № 154318162 від 29.01.2019 року Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, яким зареєстровано постанову про арешт нерухомого майна та заборону на його відчуження серії та номер 44198639, видавник: Перший Приморський ДВС ГТУЮ в Одеській області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45267428 від 29.01.2019 щодо особи ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Представник позивача зазначає, що арешт майна та заборона на його відчуження помилково накладені не на частину, що належить родині ОСОБА_2 , а на усю квартиру спільного заселення, у т ч. і на 482/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності померлій ОСОБА_3 та з часу її смерті повинні перейти до власності позивача ОСОБА_1 . Представник також зазначає, що право власності ОСОБА_3 , яке перейшло за заповітом до позивача , ніхто не оскаржує. Ні померла , ні позивач не є боржниками у виконавчому провадженні , за яким накладено арешт. Оскільки позивачу необхідно належним чином оформити прийняту спадщину, вона неодноразово зверталась до відповідача із заявами про скасування арешту з належної їй частини квартири спільного заселення, надавала докази того , що не має ніякого відношення до боржника у виконавчому провадженні, просила зняти арешт та заборону з належної їй частини квартири спільного заселення, але арешт та заборона зняті не були, тому вимушена була звернутися до суду з позовом.
Ухвалою судді від 21.08.2023 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 26.09.2023 року.
Ухвалою суду від 26.09.2023 року клопотання позивача про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №44198639, відкритого по виконанню виконавчого листа №2/1522/8552/11 від 18.02.2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь АКБ «Європейський».
20.11.2023 року на адресу суду від Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №44198639, відкритого по виконанню виконавчого листа №2/1522/8552/11 від 18.02.2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь АКБ «Європейський».
У судове засідання 21.11.2023 року з`явився представник позивача ОСОБА_1 адв. ОСОБА_4 , яка підтримала вимоги позовної заяви та просила їх задовольнити. Просила суд залучити до матеріалів справи копію Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.11.2023 року, яким підтверджено, що 482/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , належать на праві приватної власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник позивача надала заяву, в якій просила суд провести слухання справи без фіксування технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечує, судові витрати просить не стягувати з відповідача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронної відправки (а.с.33,40).
Суд вбачає, що станом на 21.11. 2023 року відповідач сповіщався належним чином про розгляд справи, проте відзиву на позов не подав.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України).
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст. ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
Судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом, представник позивача просила частково скасувати арешт з квартири, а саме з 482/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності померлій ОСОБА_3 та з часу її смерті повинні перейти до власності позивача ОСОБА_1 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36281089 від 15.05.2015 року приватним нотаріусом Бичіхіною О.Ю. Одеського міського нотаріального округу відповідно до заяви ОСОБА_3 15.04.2015 року за останньою зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 482/2000 частин квартири АДРЕСА_1 (квартира спільного заселення) на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, серія та номер № НОМЕР_1 , видане 15.04.2015 року(а.с.22).
Інша 482/2000 частина квартири АДРЕСА_1 (квартира спільного заселення) належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.12.1995 року № НОМЕР_2 , отриманого під час приватизації (а.с.16).
Таким чином, ОСОБА_3 була власницею 482/1000 частин квартири АДРЕСА_1 (квартири спільного заселення).
Крім того, представником позивача надано до суду Інформаційну довідку (витяг) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 355293989 станом на час розгляду справи, 21.11.2023 року, яка підтверджує зареєстроване право власності за померлою ОСОБА_3 на 482/2000 частин квартири АДРЕСА_2 спільного заселення по АДРЕСА_3 .
Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , що розташована на 1 поверсі 2-х поверхового будинку частина, що належить ОСОБА_3 складається з двух жилих кімнат, житловою площею 50,8 кв. м. (з 86,84 кв. м. загальної площі). Усього квартира має п`ять житлових кімнат, загальною площею 86,84 кв. м., з яких сусіду ОСОБА_5 складом сім`ї шість чоловік належить три житлові кімнати загальною площею 56,9 кв. м.(загальної 93,3 кв. м.). Загальна площа квартири 180, 1 кв. м., житловою 107,7 кв. м.
15 квітня 2015 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишила заповіт на ім`я позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на все її майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, що підтверджується Витягом № 40141977 від 15.04.2015 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, заповіт № у спадковому реєстрі 57341469.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла у віці 69 років, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30.07.2021 року видано свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_3 .
Позивач ОСОБА_1 18.08.2021 року у межах встановленого законом строку звернулась до нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчева К.Л. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 18.08.2021 року нотаріусом сформовано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі справи № 481с/2021 і 17 травня 2023 року видано довідку № 1317с/02-12 про те, що спадкоємцем за заповітом на все майно , яке належало ОСОБА_3 , є ОСОБА_1 .
Позивач не може отримати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, оскільки відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 154318162 від 29.01.2019 року державним реєстратором Праведним Михайлом Юрійовичем, Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано постанову про арешт нерухомого майна та заборону на його відчуження серії та номер 44198639, видавник: Перший Приморським ДВС ГТУЮ в Одеській області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45267428 від 29.01.2019 , щодо особи ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .
Вивченням копій матеріалів провадження , які надійшли на вимогу суду від відповідача, встановлено, що у Приморському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження 44198639 по виконанню виконавчого листа 2/1522/8552/11 від 18.02.2013, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з особи ОСОБА_2 на користь АКБ «Європейський» грошової суми. Померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 боржником за виконавчим листом № 2/1522/8552/11 від 18.02.2013 не являється, тому арешт на її частину нерухомого майна підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про скасування арешту майна та заборони на його відчуження з нерухомого майна , а саме з 482/1000 частин квартири АДРЕСА_1 (квартири спільного заселення), які належать на праві приватної власності ОСОБА_3 , підлягає задоволенню.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини: і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК ), та власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч.1 ст. 317 ЦК).
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 2 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору . Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
На сьогодні позивач має намір отримати спадщину, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт ,накладений на майно, порушує право власності позивача.
За вимогами ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу відкриття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушуються права позивачки , внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, при цьому підстав для продовження обтяження на майно судовим розглядом не встановлено, тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб - шляхом зняття арешту з майна та виключення запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26 цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковою для суду.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про зняття арешту з майна № 5 від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно)
Згідно 4.1 Постанови ВССУ України від 03.06.2016 року, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на нерухоме майно померлої у зв`язку з тим, що на час звернення позивачки із заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушуються права позивача, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з частини майна, яке належить померлій, яке вона має право успадкувати, а тому накладений арешт підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 4, 13,18, 19, 76-81, 95, 206, 211, 247, 258-259, 263 265, 273, 274, 279, 317, 319, 321, 328, 354, 355, 391 ЦПК України, ст.ст. 4, 5, 316, 317, 319, 321, 391,1268 ЦК України, -
Позов ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про скасування арешту майна та заборон на його відчуження - задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна та заборону на його відчуження, а саме на його частину, яка складається з 482/1000 частин квартири АДРЕСА_1 (квартири спільного заселення), які належать на праві приватної власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та був накладений 29.01.2019 року державним реєстратором Праведним Михайлом Юрійовичем, Першого Приморського відділом державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області згідно постанови про арешт нерухомого майна та заборону на його відчуження серії та номер 44198639, видавник: Перший Приморським ДВС ГТУЮ в Одеській області, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45267428 від 29.01.2019 щодо особи ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 , на усю квартиру АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 21.11.2023 року.
Суддя О.В.Суворова