Провадження № 2/127/3662/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 . За життя ОСОБА_3 було складено заповіт, яким останній заповів своїй доньці ОСОБА_1 , 1953 року народження, все належне йому майно. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,0608 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:014:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 03 серпня 2023 року Позивач звернулась до Першої Вінницької нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, загальною площею 0,0608 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:014:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, однак ОСОБА_4 було відмовлено, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.08.2023 року№ 162/02-31. Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що земельна ділянка, загальною площею 0, 0608 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:014:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 603490, виданого 16 вересня 2010 року Вінницькою міською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів року Вінницькою міською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 29 належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного співвласників), а тому нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину, а тому нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане майно на ім`я ОСОБА_1 . Так, зі змісту Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 603490, виданого 16 вересня 2010 року Вінницькою міською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 29 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Згідно поданої заяви про прийняття спадщини, спадкоємцем ОСОБА_5 є його син - ОСОБА_2 . Просить визначити, що частка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві власності на земельну ділянку за кадастровим номером :02:014:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становила 1/2 частки. Визначити, що частка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві власності на земельну ділянку за кадастровим номером :02:014:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становила 1/2 частки.

Ухвалою суду від 05.10.2023року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

07.11.2023року ухвалою суду закрито підготовче засіданні та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

За життя ОСОБА_3 було складено заповіт, яким останній заповів своїй доньці ОСОБА_1 , 1953 року народження, все належне йому майно.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,0608 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:014:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

03 серпня 2023 року Позивач звернулась до Першої Вінницької нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, загальною площею 0,0608 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:014:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, однак ОСОБА_1 було відмовлено, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.08.2023 року№ 162/02-31.

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що земельна ділянка, загальною площею 0, 0608 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:014:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 603490, виданого 16 вересня 2010 року Вінницькою міською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів року Вінницькою міською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 29 належить ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного співвласників), а тому нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину, а тому нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане майно на ім`я ОСОБА_1 .

Так, зі змісту Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 603490, виданого 16 вересня 2010 року Вінницькою міською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 29 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно поданої заяви про прийняття спадщини, спадкоємцем ОСОБА_5 є його син - ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Зі змістуст.357ЦК слідую, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Зміст ч. 1 ст. 368 ЦК України зазначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Як вбачається з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Так, в правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоитво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а в силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Згідно з п. 3.1. роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинили внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, а також те, що єдиною підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину на майно померлого є те, що у правоустановчому документі частки у праві спільної власності на майно спадкодавців не визначено, та враховуючи також те, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути позивачу 2611,00грн., оскільки нею внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 317, 355, 368, 372, 1217, 1218, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 12-13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві власності на земельну ділянку за кадастровим номером :02:014:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становила 1/2 частки.

Визначити, що частка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві власності на земельну ділянку за кадастровим номером :02:014:0259, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становила 1/2 частки.

Судові витрати залишити за позивачем.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області повернути ОСОБА_1 судовий збір згідно квитанції №ПН 55 від 29.09.2023року в розмірі 2611,00грн.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.11.2023року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 .

Суддя: