Справа № 347/828/23
Провадження № 2-з/347/2/23
У Х В А Л А

Іменем України

(про відмову в забезпечення позову)

29 травня 2023 року м.Косів

Суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області Кіцула Ю.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и л а :

Короткий зміст вимог заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про забезпечення позову. В обґрунтування вимог заяви ствердила, що в провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області перебуває справа № 347/828/23 за її позовом до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту.

Причиною звернення із відповідним позовом до суду стало, зокрема те, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджав і надалі перешкоджає ОСОБА_1 у доступі до житлового будинку та його інженерних елементів, які знаходяться на його ділянці.

Після подання позову, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали здійснювати дії, щоб вивести з ладу каналізаційну систему будинку заявника. Так, її зовнішня мережа являє собою двокамерний септик, в якій збираються стічні води з внутрішньої мережі каналізації будинку. У першій, камері осідають великі і тверді частинки, далі рідина перетікає в другий відділ, звідки просочується в грунт. Обидві камери розташовані на земельній ділянці відповідача.

Даний септик є частиною системи каналізації саме будинку ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , маючи безпосередній, доступ до земельної ділянки ОСОБА_2 , закидали трубу, яка виходить у першу камеру септика тряпками, а зверху - плитами, ящиками та різним сміттям. Таким чином ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , знаючи, що септики є невід`ємною частиною каналізаційної системи будинку ОСОБА_1 , самовільно ним розпоряджаються.

Такі дії як засипання, захаращення каналізації призводять до її пошкодження, що унеможливлюють її нормальну експлуатацію та виконання покладених на неї функцій. У зв`язку із протиправними діями вказаних вище осіб, стічні води із внутрішньої мережі каналізації будинку вже не можуть потрапити до першої камери септика, та вміру їх накопичення у трубах, повертаються назад до будинку. У ванній кімнаті та санвузлі через це стоїть нестерпний запах. А закидання камери септика взагалі унеможливлює збір стічних вод, може призвести до її повного руйнування, а отже виведення з експлуатації взагалі.

Разом з тим, якщо закидання каналізації продовжуватиметься, це може призвести до статочного виведення септика з ладу, так що відновлення його експлуатаційних властивостей буде неможливе. Крім того, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням септика взагалі відпадуть підстави для встановлення сервітуту для доступу до каналізації, який є предметом позову.

З цих підстав, ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом встановлення заборони відповідачу, ОСОБА_5 , а також будь-яким іншим особам, в тому числі тим, які мають доступ та/або перебувають на належній ОСОБА_5 земельній ділянці, кадастровий № :01:001:0213, площею 0,0550га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, вчиняти будь-які дії щодо належного ОСОБА_1 майна - елементів зовнішньої мережі каналізації належного мені будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , на належній їй земельній ділянці, кадастровий номер :01:001:0212, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а саме водопровідних, стокових труб, камер септика, їх кришок тощо (зокрема, дії, спрямовані на їх пошкодження, знищення, демонтаж, засипання, засмічення, закупорення тощо), що знаходяться на земельній ділянці відповідача.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

Норми права, які застосував суд.

Суд враховує право кожного на справедливий розгляд його справи судом при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, що передбачено в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 Постанови N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України роз`яснив що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких дій, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено. Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Крім того, у п. 9 Постанови N 9від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 6 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може грунтуватися на припущеннях позивача.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений шляхом заборони вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання

В ст. 151 ЦПК України викладено вимоги до заяви про забезпечення позову, зокрема в заяві про забезпечення позову повинно бути вказано захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Крім того, цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19.

Мотивована оцінка наведених заявником аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Оцінюючи обґрунтованість заяви про забезпечення позову, суд вважає, що заявник належним чином не обґрунтувала, у тому числі з посиланням на відповідні обставини та належні докази, заборони вчинення будь- яких дій щодо належного ОСОБА_1 елементів зовнішньої мережі каналізації належного їй будинку.

Так, звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 ствердила, що на даний час вже вчиняються певні дії та перешкоди для користування зазначеним вище майном. Свої доводи ОСОБА_1 підтверджує доказами, а саме фотографіями вчинення певних дій особами.

Однак досліджуючи вказані обставини, суд не може достеменно стверджувати, що на фото та відео зображений ОСОБА_2 . Крім того, матеріали справи не містять фактичних даних, що інженерні спорудження, які забезпечують функціонування каналізації будинку ОСОБА_1 знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_2 . В матеріалах справи взагалі відсутні документи, які підтверджують, що в будинку належному ОСОБА_1 наявні каналізаційні та інженерні системи.

Обставини, наведені заявником, не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову і щодо інших осіб (не визначеного кола осіб), як зазначено в заяві, з огляду на те, що за умисне знищення або пошкодження майна законодавцем передбачена кримінальна відповідальність, тому такі обставини не є безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення позову в обраний нею спосіб

Заявлений спосіб забезпечення позову є неефективним і не може забезпечити збереження майна.

За таких обставин, суд доходить висновку, що заявником не доведено, що існує реальна загроза вчинення, як зазначила ОСОБА_1 дій щодо даного септику, як і не доведено про наслідки втручання у каналізаційну систему яка належить саме ОСОБА_1 інших осіб.

З огляду на викладене, враховуючи, що заявником на даний час не обґрунтовано необхідності застосування заходу забезпечення позову, суд прийшов до переконання, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и л а :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 29 травня 2023 року.

Суддя Ю.С. Кіцула