КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , згідно з яким просила: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказувала, що вона та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачем.

Разом з тим, позивач, зазначав, що, незважаючи на встановлений Сімейним Кодексом України обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач є працездатним, отримує систематичний місячний дохід більше 20 000 грн. 00 коп, має у власності нерухоме майно, зокрема квартиру, а також рухоме майно, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просила задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.03.2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с. 41-43).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинами справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на ненадання судом першої інстанції оцінки поясненням відповідача у судовому засіданні, в яких він визнав, що багато років працював офіційно не працевлаштованим.

При цьому, зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що відповідач є працездатним, отримує систематичний місячний дохід більше 20 000 грн., має у власності нерухоме майно, зокрема квартиру.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що з вересня 2022 року його звільнили з роботи за станом здоров`я і до цього часу він не може знайти собі роботу. Також, вказував, що до грудня 2022 року він постійно надавав матеріальну допомогу у розмірах 3000-5000 грн. і подарував дачу в рахунок аліментів.

У письмових поясненнях по справі позивач зазначила, що у спільній з відповідачем дитини серйозне захворювання - епілепсія, яка потребує постійних витрат на медикаменти та обстеження у медичних закладах.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

При цьому, судом вірно встановлено як факт окремого проживання позивача разом із дітьми від відповідача, так і те, що дитина перебуває на утриманні позивача.

Частково визнаючи позовні вимоги про стягнення аліментів, відповідач посилався на відсутність в нього роботи, проблеми із здоров`ям, важкий матеріальний стан, а також те, що він в рахунок сплати аліментів подарував ОСОБА_4 земельну ділянку відповідно до договору дарування земельної ділянки від 25.03.2016 року.

Дійсно, в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження наявності у відповідача місця роботи та стабільного доходу.

Крім того, матеріалами справи підтверджується факт дарування відповідачем на користь дитини земельної ділянки, а також те, що відповідач має ряд захворювань, пов`язаних з гіпертонією та артритом ніг.

Натомість, доказів, які б свідчили як про безумовну відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини, так і те, що він є непрацездатною особою, останнім до суду не надано.

У свою чергу, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні,чи їх шлюб розірвано.

При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Так, згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника.

Як передбачено ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 липня - 2 744 гривень, а згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» - 2 883 гривень.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, визначаючи суму аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, врахував вимоги ст. 182 СК України, адже матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про обов`язок та наявність у відповідача можливості утримувати власну дитину шляхом сплати аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

При цьому, посилання позивача на те, що у спільній з відповідачем дитини серйозне захворювання - епілепсія, яка потребує постійних витрат на медикаменти та обстеження у медичних закладах, на визначення розміру аліментів, оскільки стосуються не аліментів, а вирішення питання додаткових витрат на дитину.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: