ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/817/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/760/23 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1 .
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

секретар Пойнер В.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_2 ;

заінтересована особа Міністерство оборони України в особі Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Бовшик Микола Юрійович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну представника ОСОБА_2 адвоката Бовшика Миколи Юрійовича на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2023 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Міністерство оборони України в особі Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про встановлення факту перебування особи на утриманні,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою та просила суд: встановити факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні в батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом отримання допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвала суду обґрунтована тим, що між учасниками справи фактично виник спір щодо наявності або відсутності правових передумов для визнання за заявницею права на отримання одноразової грошової допомоги, а тому вищенаведені обставини підлягають доказуванню саме під час розгляду справи в порядку позовного провадження, можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням принципу змагальності і не можуть бути вирішені у порядку окремого провадження шляхом вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Бовшик М.Ю. подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2022 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що наразі механізм підтвердження факту утримання не врегульований на підзаконному рівні, що узгоджується з положенням п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, яке надає право особі для звернення до суду в порядку цивільного судочинства з заявою про встановлення факту перебування особи на утриманні.

Апелянт вказує, що ОСОБА_2 не зверталася до компетентного органу для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю особи-військовослужбовця, що її утримував. Тобто спір про право відсутній.

На думку апелянта суд першої інстанції вдався до дослідження письмових доказів до відкриття провадження у справі та дійшов помилкового висновку про те, що у даній справі існує спір про право.

Від представника Міністерства оборони України Кучми А.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, який не містить підпису представника, у зв`язку з чим апеляційним судом не враховується.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Бовшика М.Ю. на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши представника Міністерства оборони України Кучму А.Г., яка з`явилася в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_2 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно в порядку позовного провадження.

Апеляційний суд не погоджується з ухвалою суду першої інстанції в частині мотивів для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексах випадках.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно із пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні, можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

З аналізу вказаних процесуальних норм слідує, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У цій справі ОСОБА_2 звернулася до суду з метою встановлення факту перебування її на утриманні батька-військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час захисту Батьківщини, для отримання заявницею соціальних гарантій, передбачених Постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Постановою КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (а.с 3).

Тобто, метою звернення до суду з такою заявою є підтвердження за ОСОБА_2 певного соціального-правового статусу для отримання від держави відповідних соціальних виплат, що свідчить про те, що така справа не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21 зазначила, що приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

У постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20) зроблено правовий висновок про те, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, щодо якого виник публічно-правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що встановити факт перебування на утриманні загиблого (померлого) для отримання одноразової грошової допомоги можливо винятково під час розгляду справи в суді адміністративної юрисдикції. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 696/879/21.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Верховний Суд в своїй практиці неодноразово зазначав, що в аналізі застосування частини шостої статті 294 ЦПК України виходить з того, що залишити без розгляду заяву, подану в порядку окремого провадження, у зв`язку із встановленням існування спору про право можливо виключно у тому разі, якщо виявлений спір можливо вирішити саме в порядку цивільного судочинства.

Якщо ж такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, суд повинен закрити провадження у справі (або відмовити у відкритті провадження на стадії прийняття поданої заяви) із зазначенням правильного для вирішення такого правового питання виду судочинства.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 .

Проте, суд першої інстанції помилився в частині мотивів для постановлення оскаржуваної ухвали, тому вона підлягає зміні в мотивувальній частині з викладенням її в редакції цієї постанови.

Апеляційний суд вважає за необхідне у відповідності до вимог частини 1, 5 статті 186 ЦПК України роз`яснити ОСОБА_2 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2023 року зміні, з викладенням її мотивувальної частини в редакції даної постанови.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Бовшика Миколи Юрійовича задовольнити частково.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2023 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Роз`яснити ОСОБА_2 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 26 травня 2023 року.

Судді