ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/698/23 Справа № 409/971/21 Суддя у 1-й інстанції - Максименко О.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Піменовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року

по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи : державний виконавець Білокуракинського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в особі начальника Путненко Дмитра Васильовича, головного державного виконавця Ведмеденко Дмитро Валерійович на дії/бездіяльність органу примусового виконання,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2021 року до Білокуракинського районного суду Луганської області надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Білокуракинського районного ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в особі начальника Путненко Д.В., головного державного виконавця Ведмеденко Д.В. на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що у квітні 2013 року вона звернулась до Білокуракинського районного ВДВС ГТУЮ у Луганський області із заявою про примусове виконання виконавчого листа №1205/2-53/2011, виданого 11 лютого 2011 року на підставі рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 54045,00 грн, з них 539250,00 борг та 120,00 грн інформаційні витрати.

На підставі даного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження №37818388, 30.04.2013 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором), 30.04.2013р.прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 18.10.2013 р. прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження (п.3 ч.1 ст.49).

Інша інформація та постанови в ВП-спецрозділ від 06.04.2021р. відсутні. Жодного документу виконавчого провадження у скаржниці немає в наявності, як і можливості отримати ці документи з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, оскільки первинний документ - постанова про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором) їй не надавалась, не надсилалась.

Проте, скаржниця неодноразово - 15.08.2017р., 05.04.2021р., 09.04.2021р. зверталась з проханням отримати документи - Постанову про закінчення виконавчого провадження на інші документи у ВП 37818388. На цей час їй документи не видані.

09.04.2021р. ОСОБА_1 звернулася до начальника Білокуракинського РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зі скаргою.

23 квітня 2021р. скаржниця отримала відповідь Білокуракинського РВ ДВС Східного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м.Харків) від 22.04.2021р. №18.16/2314, в якій зазначалось, що їй повернуто виконавчий документ з постановою про закінчення виконавчого провадження та, на думку органу виконавчої служби, вона пропустила строк на оскарження; їй відмовлено у видачі копій документів по виконавчому провадженню та заходів зазначених у скарзі. Вона не отримувала ані виконавчий лист, ані постанову про закінчення виконавчого провадження. Вважає, що строк оскарження дій судового виконавця не пропустила, оскільки не отримувала постанову про закінчення виконавчого провадження. Законом не передбачено оскарження інформації. З огляду на те, що вона не отримувала документів про закінчення виконавчого провадження та лише за листом 22.04.2021р. №1816/2314 їй роз`яснено право на оскарження дій, не має підстав вважати про її обізнаність та сплив всіх строків, для оскарження дій державного виконавця. У зв`язку з чим скаржниця просить суд:

-задовольнити клопотання про витребування документів виконавчого провадження №37818388 з Архіву Автоматизованої системи виконавчих проваджень - Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;

-зобов`язати Білокуракинський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м.Харків) та Міністерство юстиції України надати документи виконавчого провадження №37818388 - Постанови про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором) від 30.04.2013р., Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зокрема земельну ділянку згідно державного акту на право приватної власності на землю І-ЛГ №000339 від 30.04.2019р., Постанова про закінчення виконавчого провадження (п.З ч.І ст.49) від 18.10.2013р. та інші за наявності, копії листів та докази рекомендованого відправленням цих постанов стягувану із зазначенням штрихкоду листів, докази відправлення цих документів;

-витребувати Інформацію, що міститься в Спадковому реєстрі про спадкоємців, боржника ОСОБА_2 ;

-скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 18 жовтня 2013 року у ВП 37818388;

-відновити виконавче провадження №37818388 за виконавчим листом №1205/2-53/2011, виданим 11.02.2011 на підставі рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 27.01.2011;

-зобов`язати державного виконавця звернутись до реєстрів актів цивільного стану та Спадкового реєстру за інформацією про смерть боржника та особи, яка звернулась із заявою про прийняття спадщини та/або прийняла її;

-зобов`язати державного виконавця звернутись із заявою до суду про заміну боржника його правонаступником у виконавчому проваджені 37818388, продовжити виконавчі дії та провести реальне стягнення боргу;

-зобов`язати державного виконавця надати(направити за адресою) їй копію постанови про відкриття ВП 37818388 від 30.04.2014р., яку не отримувала.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року у поновленні ОСОБА_1 процесуального строку на оскарження на дії / бездіяльність органу примусового виконання відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії / бездіяльність органу примусового виконання в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року.

У відзиві Білокуракинського ВДВС у Сватівському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року просить у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання відмовити повністю за необгрунтованістю та безпідставністю.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні в Білокуракинському РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебував виконавчий лист Білокуракинського районного суду Луганської області №1205/2-53/2011 від 11.02.2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму 54045 грн.

30.04.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №37818388 на підставі виконавчого листа Білокуракинського районного суду Луганської області №1205/2-53/2011 від 11.02.2011.

30.04.2013 року постановою державного виконавця накладено арешт на майно боржника.

18.10.2013 року прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження.

Згідно відповіді Білокуракинського РВ ДВС ГТУЮ в Луганській області від 28.08.2017 вих.№1182 ОСОБА_1 повідомлено про закінчення виконавчого провадження 18.10.2013. Зазначену відповідь скаржниця отримала 28.08.2017 разом з витягом з АСВП про хід виконавчого провадження, про що свідчить особистий підпис останньої на даній відповіді.

Відповідно до акту №1 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду проваджень для знищення від 15.02.2019, акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення за 2013 рік знищено.

Нормами Конституції України (ст.ст.124, 129) і ЦПК України (ст.14) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів(посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів(посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 383 ЦПК України в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із Законом України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" (1999 р), чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст.18 цього закону. Так, п.3 ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у виконавчому документі серед іншого має бути зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб платників податків).

Порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби затверджено Наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року.

Так, відповідно до цього Порядку, в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством (п.9.9).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби при знищенні виконавчого провадження дотримано.

Відповідно до п.1.1 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №43/5 від 20.05.2003 року (чинного на час вчинення оскаржуваних дій), Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (надалі Єдиний реєстр) це комп`ютерна база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії.

Пунктами 2.3, 3.1 Положення визначено перелік даних, що вносяться до Єдиного реєстру у органі ДВС.

Крім цього, відповідно до п.5.1 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень право доступу до виконавчого провадження шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування всіх документів та відомостей виконавчого провадження мають сторони виконавчого провадження, у якому вони беруть участь. Указаний доступ до інформації Єдиного реєстру здійснюється безоплатно та цілодобово з використанням звичайних програмних засобів перегляду інформації у мережі інтернет через веб-сайт, який ведеться Адміністратором Єдиного реєстру.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подання скарги після спливу більш як восьмирічного строку з дня передачі виконавчого листа на виконання не може свідчити про добросовісне виконання ОСОБА_1 своїх прав сторони виконавчого провадження.

При постановленні ухвали суд першої інстанції врахував рішення Європейського Суду з прав людини в справі "Каракуця проти України" (Karakutsya v. Ukraine, 18986/06, 16.02.2017 року), яким не встановлено порушення права доступу до суду, у зв`язку з тим, що заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді справи протягом одного року та восьми місяців.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду скаржниця посилається на те, що процесуальні документи виконавчого провадження та виконавчого листа вона не отримувала, про право на оскарження вона дізналася з листа Білокуракинського РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 22.04.2021. Посилання суду на відповідь Білокуракинського РВ ДВС ГТУЮ в Луганській області від 28.08.2017 вих.№1182, в якій заявницю повідомлено про закінчення виконавчого провадження 18.10.2013, яку скаржниця отримала 28.08.2017 разом з витягом з АСВП про хід виконавчого провадження, про що свідчить особистий підпис останньої на даній відповіді, ОСОБА_1 вважає передчасним, оскільки даний доказ наданий для задоволення клопотання про витребування доказів.

Судом першої інстанції також встановлено, що державним виконавцем 18.10.2013 року дійсно виносилася постанова про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент вчиненні процесуальної дії) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Строк зберігання журналів вихідної кореспонденції складає 5 років.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки строк зберігання журналу вихідної кореспонденції сплинув, встановити факт направлення та отримання або неотримання скаржницею постанови про закінчення виконавчого провадження в судовому засіданні не надається можливим.

Згідно ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 дізналася про порушення її права 28.08.2017, оскільки 28.08.2017 її було повідомлено про закінчення виконавчого провадження 18.10.2013 та надано витяг з АСВП про хід виконавчого провадження, що було достатнім для її звернення до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені скаржницею в заяві про усунення недоліків причини пропуску процесуального строку звернення до суду не є поважними, оскільки про порушення своїх прав вона дізналася 28.08.2017, відсутність у неї (з її слів) постанови про закінчення виконавчого провадження не перешкоджала її зверненню до суду в передбачений законом термін з такою самою скаргою, як вона звернулася зараз, із одночасним клопотанням про витребування оскаржуваної постанови.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 , як стягувач, не виявила належної зацікавленості у виконанні рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на її користь боргу на загальну суму 54045 грн, оскільки більше восьми років взагалі не цікавилася виконанням виконавчого листа, виконавчим провадженням, як завершальною стадією судового провадження, що (у відповідності до згаданої практики Європейського суду з прав людини) є підставою для відмови у задоволенні її скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що судом першої інстанції не з`ясовано питання чи виносилась державним виконавцем постанова про закінчення виконавчого провадження, коли її отримала заявниця і чи пропустила вона строк на її оскарження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2017 ОСОБА_1 була повідомлено про закінчення 18.10.2013 виконавчого провадження та надано витяг з АСВП про хід виконавчого провадження, що було достатнім для її звернення до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

Таким чином, дізнавшись у 2017 році про хід виконавчого провадження, ОСОБА_1 протягом чотирьох років не вчиняла жодних дій.

Вказані ОСОБА_1 обставини не є достатніми, переконливими для поновлення пропущеного строку для подачі скарги та не відносяться до непереборних, пов`язаних із дійсними істотними труднощами, а також не належать до тих, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Таким чином, беручи до уваги, що ОСОБА_1 не доведено належними та достатніми доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав у поновленні заявнику строку для подачі скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що суд першої інстанції не використав можливість отримати від державної виконавчої служби необхідні документи із електронного Архіву АСВП, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки строки зберігання виконавчого провадження сплинули та за їх закінченням у відповідності до вимог чинних нормативних актів виконавче провадження було знищено, про що складено відповідний Акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення за 2013 рік, який також вже після закінчення встановлених Протоколом ЕК від 07.12.2017 р №38 строків зберігання вилучено для знищення та знищено у 2019 році, на підтвердження чого складено відповідний Акт про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду №l від 15.02.2019р, що станом на теперішній час є в наявності, строк зберігання якого не закінчено та копію якого було надано до матеріалів даної цивільної справи №409/971/21.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що суд безпідставно роз`єднав вимоги ОСОБА_1 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки ОСОБА_1 подала до суду одну заяву про відновлення втраченого судового провадження і про вчинення процесуальної дії, пов`язаної з втраченим провадженням. У такому випадку ці питання не можуть розглядатись в одному провадженні з ухваленням одного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова