Справа № 716/1135/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2023 Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Пухарєвої О.В.,

з участю

секретаря - Кульки О.М.,

представника позивача - Данищука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в якій просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь матеріальні збитки, завдані ДТП у сумі 69583 гривень, моральну шкоду 5000 гривень, а також 5800 гривень за проведення авто-товарознавчої експертизи, 992,40 гривень витрат по сплаті судового збору, а також витрати за надання правничої допомоги.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 18.09.2023 близько 18:00 год. в м. Заставна по вул. Федьковича, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Caddy державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення із транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDІ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку. Після чого самовільно залишив місце ДТП, до якої був причетний. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відносно ОСОБА_2 було складено протоколи про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.

Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10.12.2021, визнано винним у скоєнні ДТП відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем Volkswagen Caddy державний номерний знак НОМЕР_1 та накладено адміністративне стягнення в розмірі 3400 грн.

Відповідальність відповідача ОСОБА_2 в день вчинення ДТП не була застрахована. Добровільно відшкодувати завдані збитки відповідач відмовлявся, а тому він звернувся до судового експерта для проведення авто-товарознавчої експертизи з метою визначення розміру матеріальних збитків та відновлювального ремонту, завданого в результаті пошкодження його автомобіля.

Про час і дату проведення авто-товарознавчої експертизи було повідомлено відповідача в установленому порядку.

10.02.2022 було проведено авто товарознавчу експертизу транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDІ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Позивач просив стягнути з відповідача вартість матеріального збитку, визначену згідно висновку експерта №16-02-22, яка станом на дату виконання експертизи, складає 69583,39 грн.

За проведення авто-товарознавчої експертизи позивачем сплачено 5800 грн.

Крім цього позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 грн., оскільки він був позбавлений можливості повноцінно користуватися пошкодженим транспортним засобом. Моральні переживання полягали в тому, що відповідачем було відмовлено позивачу в повному та своєчасному відшкодуванні заподіяних збитків, що призвело до стресу та роздратування. Позивач втратив передсвятковий новорічний настрій, адже змушений був вживати заходів для відновлення транспортного засобу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав повністю, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому повідомив суду, що на день вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ні позивача, ні відповідача не були застраховані.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 не з`явилися, просили розглянути справу без їх участі. Посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, представник від імені відповідача позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що відповідач згідний сплатити позивачу 46581,38 гривень в рахунок завданої матеріальної шкоди, в частині стягнення моральної шкоди просив відмовити. Крім того просив стягнути із позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати, згідно квитанції, акту виконаних робіт та сплаченої суми за проведення судової експертизи в розмірі 2265,5 гривень, а всього на загальну суму 9265,40 гривень.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки, часткове визнання відповідачем ОСОБА_2 позовної вимоги про стягнення матеріальних збитків за обставинами даної справи суперечить закону, а саме приписам ст.1192 ЦК України, в судовому засіданні 24.10.2023 суд ухвалив про відмову у прийнятті часткового визнання позову відповідачем та продовжив розгляд справи.

В судове засідання, призначене на 14:30 год. 20.11.2023 сторони та їх представники не з`явилися, в письмових заявах просили розглянути справу без їх участі. У зв`язку з цим, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Врахувавши пояснення представника позивача, заяви представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальних збитків, завданих ДТП.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Судом встановлено, що 18.09.2023 близько 18:00 год. в м. Заставна по вул. Федьковича, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Caddy державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення із транспортним засобом марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDІ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку. Після чого самовільно залишив місце ДТП, до якої був причетний. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відносно ОСОБА_2 було складено протоколи про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.

Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10.12.2021, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та нього накладено адміністративне стягнення із застосуванням ч.2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн. (а.с. 7-8).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року за №85/96-ВР страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхувальниками, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року за №1961-IV, є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Страхування, згідно зі ст. 5 Закону №85/96-ВР, може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до п.9 ч. 1 ст. 7 Закону №85/96-ВР, відноситься до обов`язкового виду страхування.

Власниками транспортних засобів, згідно із п.1.6. Закону №1961-IV, вважаються юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

За приписами ст. 3 Закону №1961-IV метою обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як встановлено судом, всупереч згаданим вище вимогам щодо обов`язковості страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ані позивач ОСОБА_1 , ані відповідач ОСОБА_2 свою цивільно-правову відповідальність, як власники наземних транспортних засобів не застраховували, відповідний договір не укладали, відтак, страхові поліси на момент дорожньо-транспортної пригоди у них були відсутні, більш того, і матеріали справи доказів зворотного не містять.

Згідно із п.п. а) п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту відшкодовує шкоду на умовах, визначених законом, а у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону забезпеченим є транспортний засіб, який зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами відповідальність яких застрахована. Отже, транспортний засіб MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDІ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону та не є забезпеченим.

За таких обставин, у позивача відсутні правові підстави для здійснення відшкодування МТСБУ з фонду захисту потерпілих.

Отже, з моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. Таким чином, посилаючись на приписи ст.22, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 як завдавача шкоди.

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (стаття 1188 ЦК України).

Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 30.10.2019 (справа № 733/19288/14-ц) , який є обов`язковим для при застосуванні до спірних правовідносин (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Судом встановлено, що для визначення вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDІ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП, позивачем було замовлено виконання авто - товарознавчої експертизи судовим експертом.

На підтвердження шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди надано висновок судового експерта Павлишина Я.Д. №16-02-22 від 08.06.2022 авто-товарознавчої експертизи, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDІ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження під час ДТП, станом на дату виконання експертизи складає 69583,39 грн. (а.с.9-29).

Не погоджуючись із вказаним висновком експерта, вважаючи, що матеріальні збитки є значно завищеними та на спростування розміру завданої позивачу майнової шкоди представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про призначення судової авто-товарознавчої експертизи з метою визначення розміру майнової шкоди, завданої на час вчинення ДТП.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.12.2022 клопотання представника відповідача задоволено, в даній справі призначено судову авто-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експерту НДЕКЦ МВС України в Чернівецькій області та зобов`язано позивача ОСОБА_1 надати експерту для проведення експертизи транспортний засіб MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDІ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

30.12.2022 до суду надійшло клопотання MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDІ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 судового експерта Россохи І.В. про зобов`язання сторони надати експерту транспортний засіб - MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDІ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у невідновленому стані, для проведення експертного огляду.

Проте, представник позивача в судовому засіданні зазначив, що автомобіль- MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDІ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 неможливо надати судовому експерту у невідновленому стані, оскільки ОСОБА_1 в квітні 2022 року після проведення первинної експертизи проведено ремонт автомобіля за власні кошти. У зв`язку із чим просив відмовити у задоволені клопотання судового експерта.

19.01.2023 до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з ненаданням об`єкту дослідження в пошкодженому вигляді та неможливістю виявлення наявних на ньому пошкоджень.

В подальшому за клопотанням представника відповідача на підставі ухвали Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02.03.2023 була проведена судова авто-товарознавча експертиза транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDІ, д.р.н. НОМЕР_2 за документами, наявними в матеріалах справи. Згідно висновку експерта №СЕ-19/126-23/2652-АВ від 31.03.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику зазначеного вантажного автомобіля станом на 18.09.2021 могла становити 46581,38 грн.

Отже судом встановлено, що автомобіль позивача марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDІ, д.р.н. НОМЕР_2 фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт.

У такому разі висновки експертів за наслідками проведення авто-товарознавчих експертиз не є визначальними доказами розміру завданих збитків, оскільки у них зазначені не реальні витрати, які фактично зробив позивач, а лише можливі витрати, які могли бути понесені позивачем на дату вчинення ДТП, або на дату проведення експертизи.

Суд звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 відремонтувавши пошкоджений в наслідок ДТП транспортний засіб, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт автомобіля і того, що вони понесені саме ним, суду не надав.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача матеріальних збитків, завданих ДТП в сумі 69583 гривень слід відмовити за недоведеністю.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої ДТП.

Згідно зі статтями 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Із системного аналізу, п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України слідує, що обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, покладено на особу, яку визнано винною у скоєнні ДТП, тобто в даному випадку на відповідача ОСОБА_2 .

Як було встановлено судом, позивачу ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормального життєвого порядку та життєвих зв`язків, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливості користування власним автомобілем тривалий час до його ремонту.

При вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 5000 гривень, заявлений позивачем відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 становить 5000 гривень, які відповідно підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1, ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами п.3 ч. 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2 задоволено судом частково, а саме 6,7% то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 66,49 грн, та за проведення експертизи в розмірі 388,6 грн, які підтверджені належними доказами, що в загальному становить 455,09 грн.

Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що представник позивача в позовній заяві просив стягнути із відповідача понесені ним судові витрати, зазначивши попередній орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи, доданих до позовної заяви, вбачається, що адвокатом Данищуком В.В. на підставі договору про надання правової допомоги №10 від 28.01.2022 року надані замовнику ОСОБА_1 відповідні послуги за які позивачем сплачено 8000 грн ( а.с.32, 35).

За таких обставин пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (6,7%) з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 536 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Крім цього представником відповідача суду надано документи, з яких вбачається, що адвокатом Маковійчуком П.В. на підставі угоди про надання правової допомоги від 03.10.2022 року надані замовнику ОСОБА_2 відповідні послуги за які позивачем сплачено 7 000 грн (а.с.53, 134, 135). Відповідно до розміру позовних вимог, в задоволенні яких позивачу відмовлено ( 93,3%) з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 6531 грн.

У стягненні з позивача на користь відповідача витрат на проведення експертизи в розмірі 2265,4 грн. слід відмовити, оскільки суду не надано доказів, підтверджуючих, що відповідач фактично поніс такі витрати.

За приписами ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку виплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат всього підлягає стягненню 991,09 грн, а з Мотрюка на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 6531 грн, то у відповідності до ч.10 ст.141 ЦПК України суд зобов`язує ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_2 різницю судових витрат, що становить 5539,91 грн.

Згідно ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки в судове засідання, призначене на 14:30 год. 20.11.2023 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 30.11.2023 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України), то датою ухвалення даного судового рішення є 30.11.2023.

На підставі ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст. 81,82,89,141, 247, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зобов`язати ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_2 різницю сплачених ними судових витрат, що становить 5539,91 гривень, звільнивши сторони від обов`язку виплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , житель АДРЕСА_1 ;

представник позивача Данищук Василь Вячеславович, адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 02.02.2022;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт НОМЕР_4 виданий 12.03.2014 Заставнівським РС УДМС України в Чернівецькій області), житель АДРЕСА_2 ;

представник відповідача ОСОБА_4 , ордер про надання правничої (правової) допомоги від 03.10.2022.

Повний текст рішення складено 30.11.2023.

Суддя О.Пухарєва