Справа № 487/1006/23
Провадження № 2/487/1097/23
29.05.2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого-судді А.А. Лагоди.
секретаря М.М. Ходикіна
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
Ухвалою суду від 27.02.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 07.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 18.05.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
21.04.2023 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 20.04.2023 року № 1360/02.02.01-22/03/14/23 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27.04.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи виписки з Єдиного реєстру боржників відносно відповідача.
18.05.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи копій документів відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сторона позивача у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив не надав.
Представник Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради до судового засідання не з`явився. Подано до суду заяву, якою просять розгляд справи проводити без участі представника служби у справах дітей, враховуючи, що думка стосовно спору викладена у висновку органу опіки та піклування.
Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.280 ЦПК України.
Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.03.2012 року по 06.12.2016 року, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.12.2016 року (а.с.18).
Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.01.2015 року батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони по справі (а.с.19).
05.06.2019 року Заводським районним судом м. Миколаєва вирішено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.05.2019 року і до досягнення динитино повноліття. Цим же рішенням встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає (а.с.20).
21.01.2020 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №61000861 щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 . Також державним виконавцем вчинено ряд постанов щодо обмеження боржника у праві полювання, користування вогнепальною зброєю, керування транспортними засобами, права виїзду за межі України (а.с.22-28).
До суду надано висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 20.04.2023 року № 1360/02.02.01-22/03/14/23 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с.50). У висновку зазначається і про наявність боргу ОСОБА_3 зі сплати аліментів станом на 31.03.2023 року в сумі 151756,72грн., відсутність більше десяти років за місцем проживання, відбування покарання у період з 31.03.2010 по 23.08.2013 роки та висновком про доцільності позбавлення батьківських прав.
Крім того, як свідчить витяг з Реєстру боржників відносно ОСОБА_3 рахується дванадцять виконавчих проваджень щодо стягнення сум штрафів, аліментів.
Як слідує з договору від 10.04.2022 року №533 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходить навчання у навчальному закладі міста Вільнюс, Литва.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», визначено, що під час розгляду справи суд повинен з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька.

Згідно з ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

На підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також, положення статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначають, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, той факт, що навіть після початку розгляду справи в суді, відповідачем не було вжито будь-яких заходів по поновленню виконання своїх обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з інтересів дитини.

Крім того відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.10,18,23,76, 258,259,263-265,280-282,352,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, , адреса: м. Миколаїв, вул. Погранична, 9.

Суддя А.А. Лагода