Справа № 156/295/23
провадження № 6/156/4/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Бахаєва І.М.,

за участю секретаря - Кирилюк Л.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі № 156/295/23 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі заробітку(доходу) платника аліментів, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви зазначила, що 04.04.2023 року Іваничівським районним судом Волинської області було видано судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Посилалася на те, що дитина фактично проживає разом з нею, що за змістом ст. 160 ЦПК України та ст. 181 СК України саме їй належить право вимагати сплати аліментів та відповідно відсутній обов`язок сплачувати аліменти. В зв`язку з чим, просить суд задовольнити вищевказану заяву та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

В судове засідання 25.05.2023 сторони не прибули, були повідомлені належним чином. Від сторін та їх представників, надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків.

Статтею 173 ЦПК України визначено, що суд може внески виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, в порядку визначеному ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судом встановлено, що 04.04.2023 року Іваничівським районним судом Волинської області було видано судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

До заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини додано довідку N 918 від 07.03.2023 та копію будинкової книги А№169122, згідно з якими ОСОБА_2 і ОСОБА_3 дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Будь-яких інших доказів, які б підтверджували місце проживання дитини разом із заявником, надано суду не було.

До заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, додано акт про обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.04.2023, відповідно до якого встановлено, що в будинку за адресою: АДРЕСА_2 проживає донька ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .. Крім того, додано довідку від 12.04.2023, згідно з якою ОСОБА_3 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з матір`ю. Також, надано до суду рішення виконавчого крмітету Локачинської селищної ради Волинської області № 68 від 27.04.2023 про визначення місця проживання малолітньої дитини, а саме ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 ..

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність факту постійного проживання дитини разом з ОСОБА_2 .. Вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .. З огляду на встановлені судом обставини, вбачається спір про право.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Отже, суд дійшов висновку, що заявником в даному випадку обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки відсутні будь-які нововиявлені обставини, а наявні свідчать про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 ..

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Суд також бере до увагу, що за змістом ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Однак, за обставинами даної справи між сторонами вбачається наявність спору щодо місця проживання дитини, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 , що в свою чергу свідчить про відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги до ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

А тому, суд вважає за необхідне визнати таким, що не підлягає виконанню повністю судовий наказ від 04.04.2023 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини.

Керуючись ст. 259, 160, 173, 432 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі № 156/295/23 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі заробітку(доходу) платника аліментів, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, задовольнити.

Визнати судовий наказ від 04.04.2023, виданий Іваничівським районним судом Волинської області в справі N 156/295/23 за заявою ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий суддя - І.М.Бахаєв