24.05.2023 Єдиний унікальний номер 205/4722/23
Провадження номер 2-н/205/374/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2023 рік м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Бізяєва Н.О., ознайомившись з матеріалами заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в особі представника Васільєва В.О. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» заборгованості за спожитий природний газ в сумі 19181,14 грн. за жовтень 2021 року по квітень 2022 року та судового збору у розмірі 268,40 грн.

Ознайомившись з заявою та наявними у справі матеріалами, приходжу наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 р. № 14 (далі Постанова), наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у своїй заяві просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ за період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року в сумі 19181,14 грн., при цьому зазначаючи у заяві на те, що вказана заборгованість виникла за адресою споживання газу за якою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , якою, як вбачається з доданого до заяви «Фінансового стану» зазначено адресу: АДРЕСА_1 , яку також заявник зазначає у даних боржника у суб`єктному складі сторін.

При цьому, у змісті заяви, представник зазначає, що враховуючи фактичне споживання Боржником природного газу, а також оплати протягом періоду за який виник борг, відповідно до п. 4 гл. ІІІ Правил постачання №2496 Боржник приєднався до умов Типового договору постачання природного газу.

Однак, як вбачається з інформаційного повідомлення з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, який надійшов до суду 19.05.2023 р. на виконання ухвали суду від 18.05.2023 р. щодо надання відомостей про зареєстроване місце проживання або перебування боржника ОСОБА_1 визначеного вимогами ч. 5 ст. 165 ЦПК України, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.02.2007 р. значиться наступна адреса: АДРЕСА_2 . З чого встановлено, що адреса зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання ОСОБА_1 є відмінною від тієї по якій заявляється до стягнення заборгованість за спожитий природний газ: АДРЕСА_1 .

Згідно положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Однак, матеріали заяви не містять доказів того, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , або за згодою із власником у період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року (включно) проживала у вказаній квартирі за зазначеною адресою, по якому заявником проведено нарахування заборгованості за спожитий газ та заявляється до стягнення заборгованість, а отже неможливо достеменно стверджувати, що ОСОБА_1 була користувачем послуг які надавались заявником, враховуючи і те, що зареєстрованою її адресою місця його проживання з 27.02.2007 року є інша адреса ніж зазначена заявником, а саме: АДРЕСА_2 . У зв`язку з чим, не можна стверджувати і те, що ОСОБА_1 приєдналась до умов Типового договору постачання природного газу, як на це зазначає сторона заявника, в враховуючи також те, що відомості про його підписання та укладання безпосередньо з ОСОБА_1 відсутні.

Належних даних, що ОСОБА_1 у період за який заявлено до стягнення заборгованість, тобто з жовтня 2021 року по квітень 2022 року (включно) була користувачем послуг, які надавались ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» за адресою: АДРЕСА_1 , матеріали судового наказу не містять.

Тобто, в порушення п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу не додано інших документів або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно роз`яснень викладених в п. 9 та п. 13 Постанови, наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право. Якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги. У цьому випадку може бути видано судовий наказ про стягнення не лише суми заборгованості, але й про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Для їх стягнення суду має бути додано документи, що чітко підтверджують їх розрахунок (у тому числі й розрахунок щомісячних нарахувань), при цьому визначений розмір не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими доказами.

Отже, за встановлених судом вище обставин вбачається, що характер наявних між сторонами відносини не є безспірним, а отже вимоги заявника не можуть бути задоволені в порядку наказного провадження за заявою поданою у вказаному вигляді. Таким чином, у видачі судового наказу слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи зазначене, внесена заявником сума судового збору в розмірі 268,40 грн. не підлягає поверненню ТОВ «Дніпропетровськгаз збут».

Керуючись ст.ст. 163-166, 186, 258-261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровськ шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.О. Бізяєва