Справа №694/947/23
провадження № 2/694/234/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2023 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Федорець С.В.

за участю секретаря судового засідання Літвін Н.М.,

розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користуваннія житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

03 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 21 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

15.05.2023 року від позивачки надішла заява, в якій вона просить залишити позовну заяву без розгляду.

Крім того, 17.04.2023 року стороною відповідача подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя.

До судового засідання позивачка не з`явилася.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Адвокат Павленко С.І., що представляє інтереси відповідача, у судовому засіданні проти залишення позову без розгляду не заперечує, проте просив суд при винесенні ухвали про залишення позову без розгляду вирішити питання про стягнення на користь відповідача понесених судових витрат на правову допомогу у розмірі 6800,00 гривень. Щодо зустрічного позову, представник відповідача вважає, що його слід передати до канцелярії Звенигородського районного суду Черкаської області для визначення головуючого судді на загальних підставах.

Суд, розглянувши матеріали справи, виходить з наступного.

Згідно пункту 5 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Таким чином, оскільки позивачкою ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті подано заяву про залишення позову без розгляду, тому є всі підстави для залишення позову без розгляду.

Щодо вимоги адвоката Павленка С.І. про стягнення понесених відповідачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «необґрунтовані/неправильні дії позивача».

Тому для розуміння вказаного поняття слід виходити з дозволених меж реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового процесу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А тому, стороні/особі, що заявляє про компенсацію здійснених нею витрат, внаслідок необґрунтованих дій іншої сторони необхідно довести, які саме необґрунтовані дії іншої сторони були ним вчинені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяла ця сторона недобросовісно; чи недобросовісна сторона мала на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів іншої сторони; чи були дії недобросовісної сторони умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується тощо.

Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного суду від 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц, від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18, від 16 червня 2021 року у справі № 904/9024/16.

Заявляючи клопотання про стягнення судових витрат пов`язаних із правовою допомогою, представник відповідача не зазначив, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду. Представником відповідача вказано на загальні норми ЦПК України стосовно розподілу судових витрат, а також долучено до заяви документи які підтверджують здійснення вказаних виплат.

Вирішуючи вимоги представника відповідача про компенсацію здійснених відповідачем витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Відтак, з огляду на вище наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 та частини третьої статті 257 ЦПК України.

Щодо зустрічного позову, то, враховуючи те, що первісний позов підлягає залишенню без розгляду, то суд вважає за необхідне передати позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя до канцелярії Звенигородського районного суду Черкаської області для проведення автоматичного розподілу на підставі вимог статті 33 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 33, 257-261, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користуваннія житловим приміщенням - залишити без розгляду.

У задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Павленка С. І. про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити у повному обсязі.

Позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про розподіл майна подружжя до канцелярії Звенигородського районного суду Черкаської області для проведення автоматичного розподілу на підставі вимог статті 33 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Світлана ФЕДОРЕЦЬ