Справа № 489/235/23
Провадження № 2/489/768/23
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 , які приймають участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції,

свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

встановив:

В січні 2023 року ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 05.02.2021 року між нею та відповідачем був укладений договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом ММНО Іскрицькою Г.В. Згідно умов договору ОСОБА_8 передала ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності кв. АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 , у свою чергу, зобов`язався надавати їй матеріальне забезпечення довічно, забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберігши в її безкоштовному довічному користуванні зазначену квартиру. При цьому вартість матеріального забезпечення була визначена сторонами в розмірі 1 000,00 грн щомісячно.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує жодний дій, передбачених договором довічного утримання (догляду), в той час як позивач за своїм віком та станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду і допомоги, ОСОБА_8 просить суд його розірвати.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2023 позовну заяву ОСОБА_8 залишено без руху в зв`язку з оплатою судового збору не в повному обсязі.

Після усунення недоліків позовної заяви, 13.02.2023 Ленінським районним судом м. Миколаєва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

20.03.2023 на адресу суду від представника відповідача адвоката Константинова О.Г. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, щовідповідач є рідним онуком позивача. На виконання умов договору довічного утримання, укладеного між ним та ОСОБА_8 , відповідачем були виконані наступні дії:

оплачував житлово-комунальні послуги від свого імені та від імені позивача- за період з листопада 2021 року по вересень 2022 року;

привозив продукти харчування або передавав їх через рідного батька;

за власні кошти придбав для позивача холодильник;

під час активних бойових дій внаслідок агресії Російської Федерації тимчасово забрав позивача до себе додому.

Таким чином ОСОБА_2 вважає, що він належним чином виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання (догляду), а твердження позивача про невиконання умов договору не відповідають дійсності.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.03.2023 відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 приймають участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності від 12.05.1992, виданого виконкомом Ленінської районної Ради народних депутатів, кв. АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 (а.с. 11-12).

05.02.2021 між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було укладеного договір довічного утримання (догляду), за яким відчужувач ОСОБА_8 передає у власність набувачу ОСОБА_2 належну їй на праві власності кв. АДРЕСА_1 , в обмін чого набувач зобов`язується надавати відчужувачу матеріальне забезпечення довічно, на умовах, зазначених в цьому договорі (а.с. 7-9).

Відповідно до п. 3.1 договору довічного утримання (догляду) набувач зобов`язаний надавати відчужувачу довічне матеріальне забезпечення, а в разі втрати нею здоров`я, забезпечувати довічно доглядом. Матеріальне забезпечення утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами у сумі 1 000,00 грн. за їх взаємною згодою. Ця сума підлягає індексації у встановленому законом порядку.

Згідно п. 3.2 договору, утримання (догляд) визначаються сторонами, в межах суми матеріального забезпечення, у вигляді:

-забезпечення відчужувача житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі, оплата за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача;

-забезпечення відчужувача продуктами харчування;

-надання побутових послуг (прання постільної білизни та одягу, прибирання житла) за побажанням відчужувача, але не рідше раз на місяць;

-здійснення догляду та надання необхідної допомоги, доставка необхідних продуктів харчування та лікувальних засобів;

-забезпечення, в разі необхідності, лікування в медичних закладах;

-надання будь-якої іншої допомоги;

-вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою, тощо.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.02.2021 кв. АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання від 05.02.2021.

З матеріалів справи (а.с 59-61) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є рідним онуком позивача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.

Відповідно до положень ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача ; якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності

У відповідності до ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Згідно ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому прямо і чітко вирішено питання про значення вини для вирішення спору про розірвання договору: договір підлягає розірванню незалежно від вини набувача у невиконанні чи неналежному виконанні зобов`язання.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року в справі № 759/501/17 (провадження № 61-14554св18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій»

Звернувшись із даним позовом до суду, ОСОБА_8 посилається на те, що відповідач не забезпечує виконання взятих на себе зобов`язань за договором довічного утримання (догляду), до яких, зокрема, входить догляд за відчужувачем, оскільки більше року перебуває поза межами міста Миколаєва. Тобто він не виконує положення розділу 3 договору.

Вказані обставини частково підтверджують свідки ОСОБА_4 (сусідка позивача протягом 1 року і та 3 місяців та бухгалтер ОСББ «Інгул» за адресою позивача), ОСОБА_5 (двірник за адресою позивача), які 13.04.2023 в судовому засіданні пояснили суду, що їм відомо, що дійсно на початку війни відповідач та його батько привозили продукти та воду позивачу, проте згодом почали привозити лише воду, а ОСОБА_8 почала жалітись, що в неї навіть нема хліба та ліків, тому свідок ОСОБА_4 , яка є сусідкою позивача стала приносити їй воду та хліб, доставляла гуманітарну допомогу, яку отримувало ОСББ, купувала «німісил» для позивача, оскільки в неї є хвороба ніг, що викликає біль та отік. Свідок ОСОБА_5 також підтвердила, що з осені 2022 року у позивача не було води навіть запити ліки, тому вона їй приносила воду, купляла ліки за дорученням ОСОБА_8 і остання віддавала їй витрачені кошти, іноді купляла хліб.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили суду, що до від`їзду відповідача до м. Києва у зв`язку з його роботою він піклувався про позивача, привозив продукти харчування, сплачував комунальні послуги він або його мати ОСОБА_7 , якає донькою позивача. Проте з невідомих причин з осени 2022 року відносини між позивачем, відповідачем та всією його родиною погіршилися з невідомих причин. Свідок ОСОБА_7 дав свідчення, що в останнє був у квартирі позивача 06.12.2022 та привіз продукти, вже після від`їзду відповідача до Києва, у них з позивачем виникла сварка, позивач образила ОСОБА_7 та всю родину і зв`язок між позивачем навіть телефоном перервався.

Відповідач ОСОБА_2 , спростовуючи доводи позивача, посилається на те, що він оплачував комунальні послуги, особисто або через свого батька передавав ОСОБА_8 продукти харчування, за власні кошти на прохання позивача придбав для неї новий холодильник.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів ; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження заперечень проти позову відповідачем надано до суду квитанції про оплату житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_2 . Вказані квитанції підтверджують оплату комунальних послуг за період з листопада 2021 року по вересень 2022 року. З наданих доказів вбачається, що такі оплати носили несистематичний характер та були припинені відповідачем більше ніж пів року тому.

Також ОСОБА_2 як на доказ належного виконання ним обов`язків по забезпеченню позивача продуктами харчування посилається на фотознімки пакетів, які розміщені в коридорі біля двері (6 фотознімків), а також фотознімки продуктів харчування (7 фотознімків) (а.с. 89-109).

Суд вважає, що вказані знімки не є належним та допустимим доказом систематичного виконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених п. 3.2 договору довічного утримання (догляду). Крім того, з їх змісту неможливо встановити, де саме зроблені ці знімки, в який період, та вони не підтверджують надання продуктів харчування саме за вказаних відповідачем обставин.

При цьому факт належного забезпечення ОСОБА_8 продуктами, зокрема з осені 2022 року спростовують покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а з грудня 2022 року навіть показами свідків сторони відповідача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Крім того, з пояснень самого відповідача вбачається, що ОСОБА_2 з жовтня 2022 року постійно проживає в м. Києві, куди переїхав працювати в Макдональдс, у зв`язку з його закриттям у м. Миколаєві, що фактично унеможливлює виконання ним обов`язків, передбачених договором про довічне утримання (догляд), які стосуються саме догляду, а не утримання позивача прання постільної білизні та одягу, прибирання житла, яке повинно відбуватись не рідше ніж раз на місяць, надання будь-якої іншої допомоги, забезпечення лікування в медичних закладах тощо.

При цьому суд критично оцінює пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині причин невиконання відповідачем обов`язків за оскаржуваним договором, які в судовому засіданні підтвердили, що відповідач не може піклуватись про позивача, оскільки вона сама розірвала з ним та ними будь-які зв`язки та з їх припущень бажає укласти договір довічного утримання з своїм сином, оскільки вони є родичами відповідача (батько та дідусь (колишній чоловік позивача) та з їх слів мають погані відносини з позивачем.

Крім того, з показів цих свідків також підтверджується, що після переїзду відповідача до м. Києва він не піклується про свою бабусю - позивача у справі ОСОБА_8 .

Твердження ОСОБА_2 про придбання ОСОБА_8 за власний рахунок холодильника не підтверджено належними та допустимими доказами (квитанція про оплату, тощо). Фотознімок холодильника, долучений до матеріалів справи, не дозволяє достовірно встановити місце його розташування та придбання за особисті кошти відповідача.

Судом встановлено, що сторони погодили, що майновій оцінці підлягає виключно вартість житлово-комунальних послуг, харчування, ліків, предметів домашнього вжитку тощо. Належний догляд за відчужувачем є окремим обов`язком набувача, що передбачений в пунктах 3.1, 3.2 договору. Ототожнення відповідачем поняття майнового утримання та догляду не спростовує невиконання набувачем обов`язків, передбачених договором довічного утримання, та ґрунтується на помилковому тлумаченні діючого законодавства.

Установивши, що ОСОБА_2 з жовтня 2022 року проживає в м. Києві та в порушення умов договору не здійснює догляду за ОСОБА_8 , яка є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання договору довічного утримання.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 960,00 грн.

Керуючись статтями 4,19, 27, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду) від 05.02.2021, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицькою Г.В., зареєстрований в реєстрі за № 232.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 судовий збір в розмірі 2 960,00 грн. (дві тисячі дев`ятсот шістдесят гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрація: АДРЕСА_3 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 29.05.2023.

Суддя Г.А. Микульшина