справа № 361/204/23
провадження № 2/361/1899/23
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасно виплачений дохід,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 через систему Електронний суд звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" (далі - ДП "СВЦ") на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 95138 грн. 77 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 92376 грн. 90 коп. та компенсацію за несвоєчасно виплачений дохід у розмірі 22173 грн. 41 коп.

В обґрунтування позову зазначала, що вона працювала у ДП "СВЦ" на посаді головного фахівця відділу кадрів та діловодства, наказом т.в.о директора ДП "СВЦ" Ткаченка М. за № 177 від 30 листопада 2021 року за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України вона звільнена із займаної посади з 30 листопада 2021 року. У день звільнення її з роботи ДП "СВЦ" належну їй заробітну плату в розмірі 95138 грн. 77 коп. не виплатило. Крім вказаної суми нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України відповідач ДП "СВЦ" повинно виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців у розмірі 92376 грн. 90 коп., а також компенсацію втрати нею частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 22173 грн. 41 коп.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Зудінов О.О. у судове засідання не з`явилися, останній у поданій до суду відповіді на відзив просив суд здійснити розгляд справи за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ДП "СВЦ" Михалюк К.О. у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд здійснити розгляд справи за відсутності сторони відповідача, врахувати заперечення, викладені у відзиві на позов, у якому, посилаючись на те, що остаточний розрахунок із позивачем ОСОБА_1 при звільненні її з посади головного фахівця відділу кадрів та діловодства ДП "СВЦ" не проведено через скрутне фінансове становище, вважає, що належна до стягнення сума має бути визначена із відрахуванням податків і зборів у розмірі 75635 грн. 34 коп., у зв`язку з чим просила позов у частині стягнення заробітної плати задовольнити частково. Просила врахувати необхідність відрахування сум податків і зборів із належних до виплати позивачу сум середнього заробітку за весь час затримки в проведені остаточного розрахунку та компенсації за несвоєчасно виплачений дохід. Також просила суд зменшити розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката до 4000 грн.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

У ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Суд встановив, що з 28 лютого 2012 року позивач ОСОБА_1 працювала в ДП "СВЦ" на посаді головного фахівця відділу кадрів та діловодства.

30 листопада 2021 року наказом т.в.о директора ДП "СВЦ" Ткаченка М. від 30 листопада 2021 року за № 177 позивач ОСОБА_1 звільнена із займаної нею посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін із 30 листопада 2021 року.

Із довідки про доходи за № 70 від 30 листопада 2021 року та наданого відповідачем ДП "СВЦ" повідомлення за № 75 від 28 грудня 2022 року про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, вбачається, що за липень - листопад 2021 року ОСОБА_1 нарахована, але не виплачена заробітна плата в загальному розмірі 95138 грн. 77 коп., із цієї суми підлягають утриманню податки і збори в розмірі 19503 грн 43 коп., до видачі їй належить заробітна плата в розмірі 75635 грн. 34 коп., яку позивачу відповідачем не виплачено.

Факт наявності заборгованості по виплаті ОСОБА_1 заробітної плати у вказаній вище сумі відповідач ДП "СВЦ" фактично визнає, про що свідчить відзив на позов та додане до відзиву повідомлення від 28 грудня 2022 року за № 75 про нараховану, але не виплачену працівникові (позивачу) належної при звільненні з роботи суми заробітної плати.

У ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-IX, встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що ДП "СВЦ" у день звільнення ОСОБА_1 належну їй при звільненні з роботи заборгованість по заробітній платі за липень - листопад 2021 року в розмірі 95138 грн. 77 коп. не виплатило, належним чином розрахунок із позивачем не провело, доказів проведення такого розрахунку на день розгляду справи суду не надало, суд вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку з дня звільнення позивача з роботи, але не більше ніж за шість місяців.

Виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 733 грн.15 коп., згідно із довідкою відповідача № 74 від 28 грудня 2022 року, із ДП "СВЦ" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи за шість місяців за 126 робочих днів у розмірі 92376 грн. 90 коп. (733,15 грн. х 126 днів).

Згідно із ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом ст. 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно із абз. 1 п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

В абз. 2 п. 4 цього Порядку визначено, що індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Відповідач ДП "СВЦ" у встановлені законодавством строки не здійснило розрахунок із позивачем ОСОБА_1 при її звільнені з роботи за угодою сторін та затримало виплату позивачу заробітної плати більше ніж на один місяць у кожному випадку, тому суд вважає відповідач ДП "СВЦ" повинно виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Перевіривши наданий суду позивачем розрахунок зазначеної компенсації, проведений відповідно до п. 4 вказаного Порядку, у розмірі 22173 грн. 41 коп., суд визнає його належним і допустимим доказом у справі.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13 роз`яснив, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред`явлений ОСОБА_1 позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню в межах заявлених нею вимог, тому на користь позивача ОСОБА_1 із відповідача ДП "СВЦ" підлягають стягненню заборгованість по нарахованій, але не виплаченій працівникові заробітній платі в розмірі 95138 грн. 77 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в межах шестимісячного строку в розмірі 92376 грн. 90 коп. та компенсація за несвоєчасно виплачений грошовий дохід у розмірі 22173 грн. 41 коп.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідними допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача із відповідача суми заробітної плати за один місяць в розмірі 15396 грн. 19 коп.

Вирішуючи питання про розподіл заявлених позивачем судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилами п. 1 ч. 2, ч. 12 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У ч. 6 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження розміру понесених судових витрат позивач ОСОБА_1 подала до суду договір про надання правничої професійної (правової) допомоги № 08/22 ХОВ, укладений 11 серпня 2022 року між нею (Клієнтом) і адвокатським бюро "Олег Зудінов та партнери", додаткову угоду до цього договору від 30 грудня 2022 року, рахунок на оплату від 12 серпня 2022 року № 12-08 на суму 3000 грн., меморіальний ордер від 12 серпня 2022 року № @2PL369989 про оплату зазначеного рахунку та рахунок на оплату від 03 січня 2023 року № 03-01 на суму 17000 грн.

За умовами вказаного договору, з урахуванням додаткової угоди адвокатське бюро "Олег Зудінов та партнери" взяло на себе зобов`язання надавати ОСОБА_1 професійну правничу (правову) допомогу, що полягає у складанні документів та представництві інтересів з питань, пов`язаних із не виплатою ДП "СВЦ" позивачу заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за несвоєчасно виплачений дохід станом на 30 грудня 2022 року.

Сторони цього договору погодили, що за надання правової допомоги Клієнт сплачує бюро гонорар у фіксованих сумах, загальний розмір яких дорівнює 20000 грн. Розмір гонорару є незмінним та має бути сплачений Клієнтом не пізніше наступного дня від дня виконання відповідного рішення суду. Також сторони домовились, що з урахуванням способу обчислення гонорару акти прийому-передачі правової допомоги (виконаних робіт) ними не складаються, а належним підтвердженням надання передбаченої цим договором допомоги є матеріали відповідної судової справи.

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений нею в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, згідно з яким подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 виклала правовий висновок та зазначила, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути.

З огляду на зазначене, суд вважає доведеним позивачем належними доказами, що нею мають бути понесені у справі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Відповідно, до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постановах від 22 липня 2021 року у справі № 818/716/15, від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19 та від 16 березня 2021 року у справі № 520/12065/19 роз`яснив, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у процесуальному законі.

Відповідачем ДП "СВЦ" жодним чином не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не наведено аргументів, розрахунків, на підставі яких можливо зменшити розмір відшкодування витрат на правничу допомогу, які має понести позивач.

Суд вважає, що витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 20000 грн., що складає 9,5 % ціни позову, є цілком співмірними з такою ціною, значенням справи для позивача та її складністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на користь ОСОБА_1 із ДП "СВЦ" підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Також, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію за несвоєчасно виплачений дохід ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., який теж підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, у даній цивільній справі позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи ставки судового збору, визначені ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", із відповідача ДП "СВЦ" на користь держави за вимогу про стягнення заробітної плати підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 - 265, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) невиплачену заробітну плату в розмірі 95138 (дев`яносто п`ять тисяч сто тридцять вісім) грн. 77 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 92376 (дев`яносто дві тисячі триста сімдесят шість) грн. 90 коп., компенсацію за несвоєчасно виплачений дохід у розмірі 22173 (двадцять дві тисячі сто сімдесят три) грн. 41 коп. та судові витрати в розмірі 21073 (двадцять одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Суми невиплаченої ОСОБА_1 заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за несвоєчасно виплачений дохід судом визначені без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" () на користь держави судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми заробітної плати за один місяць у розмірі 15396 (п`ятнадцять тисяч триста дев`яносто шість) грн. 19 коп. підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.