ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року

м. Черкаси

справа № 712/8171/22 провадження № 22-ц/821/623/23 категорія 302000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

секретар: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача адвокат Сучило Артем Олегович

відповідачі: Черкаська міська рада, ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Манзар Тетяна Володимирівна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сучила Артема Олеговича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішень та запису про державну реєстрацію права власності.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

05 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішень та запису про реєстрацію права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаючись на те, що відповідно до довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 31 грудня 2015 року зареєстрованої за номером № 1421/180-17 та виданої 22 червня 2017 року земельна ділянка площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не була надана у власність та постійне користування в межах населених пунктів.

Отримавши інформацію, що дана земельна ділянка є вільною, вона звернулася до Черкаської міської ради з заявою від 07 серпня 2017 року про безоплатну передачу у приватну власність вищевказаної земельної ділянки.

18 серпня 2017 року Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради надав лист №50484-з, яким повідомлено, що нею не була надана довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями.

Після цього, ОСОБА_1 звернулась до ФОП ОСОБА_3 для розроблення документації із землеустрою, що підтверджується договором на розробку проектної документації із землеустрою № 1209-17 від 12 вересня 2017 року.

13 вересня 2017 року позивачем було подано заяву про повернення справи № 50484-3 від 07 серпня 2017 року з підстав застосування принципу мовчазної згоди на підставі ч. 7 ст. 118 ЗК України та укладення договору № 1209-17 від 12 вересня 2017 року на розробку проектної документації із землеустрою.

Після виготовлення проектної документації, проект землеустрою був поданий на екстериторіальне погодження, після якого було отримано позивний висновок екстериторіального погодження.

02 серпня 2018 року земельна ділянка була сформована на підставі проекту землеустрою розробленого від 20 листопада 2017 року розробленого ФОП ОСОБА_3 замовником якого була позивач ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 02 серпня 2018 року.

25 квітня 2018 року позивачем була подана заява до Черкаської міської ради через ЦНАП м. Черкаси про надання висновку щодо відповідності розміщення об`єкту містобудівній документації та про наявність/відсутність містобудівних обмежень та обтяжень у використанні земельної ділянки по АДРЕСА_2 , яка відводиться у власність та (або) оренду із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

14 серпня 2018 року позивач подала на затвердження документацію із землеустрою земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0970 га шляхом подачі заяви.

13 вересня 2018 року Департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради було надано лист № 63775-з про повернення без розгляду дозвільної справи від 14 серпня 2018 року з підстав відсутності на затвердженні технічної документації підпису начальника управління земельних ресурсів та землеустрою Черкаської міської ради.

Після приведення документації із землеустрою у відповідність, 12 грудня 2018 року позивач повторно звернулась із заявою про затвердження документації.

13 березня 2019 року позивачем повторно подано на затвердження документацію із землеустрою, що підтверджується описом № 20666-3.

23 травня 2019 року Черкаська міська рада прийняла рішення № 2-4638 про передачу сіпрної земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2

05 червня 2019 року було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:019:0107 за ОСОБА_2

02 жовтня 2019 року Черкаською міською радою було прийнято рішення №2-5153 про відмову у передачі вказаної земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 .

Про існування даного рішення ОСОБА_1 стало відомо з сайту Черкаської міської ради. Фізично рішення отримано не було.

Позивач вважає, що вищевказані рішення Черкаської міської ради порушують її права та підлягають скасуванню, оскільки нею було першою подано заяву про надання дозволу на розробку документації із землеустрою та першою подано заяву про її затвердження. При цьому, земельна ділянка, яка була сформована на підставі проекту землеустрою позивача, згодом була передана у власність ОСОБА_2 .

Тобто, внаслідок бездіяльності Черкаської міської ради склалася ситуація, коли на одну земельну ділянки претендували дві особи, та з невідомих причин, перевагу отримала особа, яка зареєструвала право власності на земельну ділянку, сформовану за проектом землеустрою розробленим позивачем.

На момент розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою, право власності на спірну земельну ділянку вже було зареєстровано за ОСОБА_2 , проте Черкаською міською радою жодним чином про це позивача не було повідомлено та не відображено в оскаржуваному рішенні від 02 жовтня 2019 року.

Позивач вважає, що при винесенні рішення № 2-4638 від 23 травня 2019 року про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . Черкаська міська рада вчинила недобросовісно, порушуючи принцип мовчазної згоди та позбавляючи права позивача на правомірне очікування щодо передачі саме їй у власність земельної ділянки застосовуючи правило першочергового звернення з заявою та враховуючи факт формування спірної земельної ділянки на підставі проекту землеустрою позивача.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 23 травня 2019 року № 2-4638 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 , громадянину ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка); скасувати запис про державну реєстрацію прав права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:019:0107, площею 0,097 га, від 05 червня 2019 року, номер: 31896248 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47241757 від 07 червня 2019 року винесеного державним реєстратором Виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенком Т.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 2-5153 «Про відмову в передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 , громадянці ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка)», а також стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу згідно наданих документів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи було встановлено, що на сесії Черкаської міської ради була лише одна бажаюча особа отримати земельну ділянку ОСОБА_2 , який подав першим заяву на затвердження документації із землеустрою - 03 січня 2019 року, в той час як позивач ОСОБА_1 подала заяву пізніше - 13 березня 2019 року. Отже, суд дійшов висновку, що Черкаська міська рада діяла в межах повноважень відповідно до чинного законодавства України.

Враховуючи обставини справи та правові норми, суд також прийшов до висновку що при поданні заяви про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність відповідача ОСОБА_2 , Черкаською міською радою було дотримано визначену законом процедуру. З огляду на зазначене відсутні підстави для визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради від 23 травня 2019 року № 2-4638 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка)», а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Інші дві позовні вимоги позивача є похідними від першої позовної вимоги, а тому зважаючи на прийняття рішення судом про відмову у задоволенні за першою позовною вимогою, у задоволенні інших позовних вимог позивача суд відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 оскаржила його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сучило А.І. просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2023 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скрага мотивована тим, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що позивач мала першочергове право на отримання земельної ділянки, оскільки вона першою отримала легітимні сподівання та правомірні очікування на законне завершення процедури безоплатної приватизації земельної ділянки та надання їй спірної земельної ділянки у власність.

Черкаській міській раді було достеменно відомо про наявність двох заяв, поданих для затвердження документації із землеустрою земельної ділянки. При цьому, Черкаська міська рада не винесла на розгляд другої сесії шістдесят сьомого пленарного засідання питання про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , таким чином фактично було надано перевагу іншому відповідачу у відведенні земельної ділянки, що є порушенням конституційного права на рівність перед законом.

Ухвалюючи рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , Черкаська міська рада діяла недобросовісно, не дотримувалася запроваджених процедур, що посилювали б прозорість, зрозумілість, передбачуваність та ясність дій, мінімізуючи ризик помилок.

Крім того, відмовляючи ОСОБА_1 у передачі земельної ділянки у воласність та приймаючи рішення № 2-5153 від 02 жовтня 2019 року, Черкаська міська рада в своєму рішенні не вказала причини відмови у передачі земельної ділянки, що викликає сумнів в законності такого рішення.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_2 адвоката Манзар Т.В. зазначено, що доводи апеляційної скарги є необгрунтовані та не дають підстиав для зміни чи скасування рішення суду.

Зазначено, що посилання сторони позивача на те, що позивачка першою розробила проект землеустрою не свідчить набуття останньою права власності. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власті у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених правових норм, першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна земельна ділянка. На сесії Черкаської міської ради була лише одна бажаюча особа отримати земельну ділянку ОСОБА_2 , який першим подав заяву на затвердження документації із землеустрою 03 січня 2019 року, в той час як позивач ОСОБА_1 діючи не добросовісно, подала заяву пізніше 13 березня 2019 року.

Крім того, вважає, що Черкаська міська рада діяла добросовісно та в межах своїх повноважень. Посилання в апеляційній скарзі на незаконність міської ради щодо не винесення на сесію розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 березня 2019 року разом із заявою ОСОБА_2 від 03 січня 2019 року ґрунтуються на припущеннях, оскільки суду не надано доказів оскарження вказаних дій міської ради в адміністративному порядку позивачем, що свідчить про його згоду із таким рішенням.

З урахуванням вищевикладеного, представник ОСОБА_2 адвокат Манзар Т.В. вважає, що рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 7 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Черкаської міської ради зазгначенро, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Вказано, що позивач ОСОБА_1 вперше звернулася з заявою від 14 серпня 2018 року про затвердження проекту землеустрою спірної земельної ділянки, проте листом від 13 вересня 2018 року дозвільну справу було повернуто без розгляду у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених документів.

Вдруге позивач звернулася з заявою від 12 грудня 2018 року, однак дозвільну справу було повернуто без розгляду в зв`язку з невідповідністю землевпорядної документації вимогам рішення Черкаської міської ради від 24 травня 2012 року № 3-912.

Втретє позивач звернулася з заявою від 13 березня 2019 року. На заяву позивача від 13 березня 2019 року Департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради було підготовлено проект рішення. Таким чином, належно розроблену документацію ОСОБА_1 було подано лише 13 березня 2019 року.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 заяву та всю відповідну документацію було подано раніше 03 січня 2019 року, тому рішенням від 23 травня 2019 року земельну ділянку було передано йому у власність.

Враховуючи вищевикладене, вказана обставина унеможливила передачу цієї ж самої земельної ділянки позивачу ОСОБА_1 , тому рішенням Черкаської міської ради від 02 жовтня 2019 року їй було відмовлено в передачі у власність такої земельної ділянки. При цьому, Черкаська міська рада діяла у межах своїх повноважень у відповідності до прийнятої процедури та відповідно до вимог Закону.

Відповідь на відзив

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Манзар Т.В., що надійшов від представника ОСОБА_1 адвоката Сучила А.О. зазначено, що доводи представника відповідача, приведені у відзиві на апеляційну скаргу не спростовують її мотивів про неправильне застосування судом першої інстанції вимог Закону під час ухвалення рішення. Доводи відповіді на відзив на апеляційну скаргу є схожими з мотивами апеляційної скарги та вказують на незаконність рішення районного суду під час ухвалення рішення.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до статті 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно частини 1 статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

У частинах 1-3 статті 116 ЗК України зазначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема шляхом одержання громадянами земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0, 25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара (пункт «г» частини першої статті 121 ЗК України).

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Цей орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Не можуть передаватися у власність земельні ділянки, які уже перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб. Такі земельні ділянки можуть бути передані у власність лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до вимог частин 1-5 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті; здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що спір між сторонами виник з підстав безоплатного отримання у власність однієї земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 двома громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

При цьому встановлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася через Центр надання адміністративних послуг Черкаської міської ради з заявами про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки.

Двічі, 13 вересня 2019 року та 22 січня 2019 року Черкаська міська рада листами повертала без розгляду дозвільну справу позивачки. Вперше через відсутність належно оформлених документів, другий раз через невідповідність землевпорядної документації вимогам рішення Черкаської міської ради від 24 травня 2012 року № 3-912.

Позивач не надала суду доказів оскарження таких дій міської ради, що свідчить про її погодження із вказаними рішеннями.

Втретє ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою 13 березня 2019 року.

На заяву ОСОБА_1 від 13 березня 2019 року Департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради було підготовлено відповідний проект рішення.

При цьому, сторонами не оскаржується та обставина, що й відповідач ОСОБА_2 також дотримався встановленої процедури для безоплатної передачі у власність та оформлення права власності на вказану земельну ділянку.

08 серпня 2018 року він звернувся в установленому порядку до Черкаської міської ради із заявою, де керуючись ст.ст. 118, 123 ЗК України просив передати у безоплатну привтану власність земельну ділянку площею 0,0970 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

11 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Черкаської міської ради із заявою про залишення без розгляду та повернення на доопрацювання справу № 62113-З від 08 серпня 2018 року у зв`язку з принципом мовчазної згоди відповідно до вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України, до заяви додав договір № 0510-18 про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 10 вересня 2018 року.

16 жотвня 2018 року за № 62115-З ОСОБА_2 отримав від Черкаської міської ради мовчазну згоду.

03 січня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Черкаської міської ради з заявою про затвердження технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність.

За таких обставин вбачається, що відповідач 03 січня 2019 року подав до Черкаської міської ради належним чином завірений пакет документів і з відповідною заявою.

Натомість позивач ОСОБА_1 звернулася з такою самою заявою та пакетом документів 13 березня 2019 року.

У відповідності до п. 1 ст. 43 Регламенту Черкаської міської ради, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 24 грудня 2015 року № 2-18 на пленарних засіданнях Рада може приймати нормативно-правові, ненормативні та інші акти у формі:

- рішення Ради, прийнятого у межах її компетенції для досягнення певної цілі, щзо спричиняє певні юридичні наслідки;

- протокольне доручення рішення Ради, що стосується органу чи посадової особи Ради і містить зобов`язання або повноваження до одноразової дії.

Оскільки ОСОБА_2 подав до Черкаської міської ради заяву про затвердження документації на два місяці раніше ніж ОСОБА_1 , тому його заява була винесена на розгляд сесії раніше і рішенням Черкаської міської ради від 23 травня 2019 року за № 2-4638 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та передано ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0970 безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

У відповідності до цього рішення, ОСОБА_2 05 червня 2019 року зареєстрував право власності на відповідну земельну ділянку.

В зв`язку з реєстрацією права власності 05 червня 2019 року за ОСОБА_2 , рішенням Черкаської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 2-5153 ОСОБА_1 було відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність цієї ж самої земельної ділянки.

Протокольним дорученням Черкаської міської ради від 16 вересня 2021 року № ПД-8-1217 було доручено департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради підготувати та надати у відділ з питань роботи ради редакцію прийнятого міською радою рішення «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 громадянці ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка)» для його оформлення та надання на підпис секретарю міської ради згідно з Регламентом міської ради.

Отже, із вищезазначеного вбачається, що міська рада діяла в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог Закону, а тому, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що оспорювані рішення прийнято в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Крім того, апеляційний суд під час перевірки мотивів судового рішення районного суду враховує, що згідно позиції Великої Палати, приведеної у постанові від 29 вересня 2020 року за наслідками розгляду справи № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зазначено, що починаючи з моменту звернення особи до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тривають переддоговірні відносини: сторони ведуть переговори щодо предмета договору, а саме щодо можливості укладення договору оренди в майбутньому та визначення певної земельної ділянки на масиві земель державної або комунальної власності у встановленому законом порядку.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема, перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 ЗУ «Про землеустрій»).

Видача дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає надання згоди власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди Відповідно цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. Затвердження проекту землеустрою щодо відведення ділянки засвідчує згоду власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) із вибором предмета оренди - земельної ділянки, конкретизованої у проекті землеустрою. Отже, внаслідок зазначених дій майбутніми орендарем та орендодавцем погоджується одна із умов майбутнього договору - земельна ділянка, яка стане предметом оренди земельна ділянка сформована, то розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження позбавлені будь-якого сенсу.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що не виникнення договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, перед договірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків стосовно одна одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже,і напереддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і їх не може бути упорядковано у вичерпний перелік. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад, з конкурентом недобросовісної сторони переговорів) не розкриття потрібної контрагенту інформації тощо.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони.

Можна кваліфікувати як недобросовісну таку поведінку власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.

З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду.

Виходячи з викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з її конкретних обставин.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/1 б-ц (провадження № 14-28цс20) звернула увагу на те, що не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше, не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підгрунтя для розвитку корупції.

Отже лише факт звернення особи до компетентного органу з метою реалізації нею свого права на отримання земельної ділянки не підтверджує виникнення у такої особи обґрунтованого права на звернення до суду в разі надання у власність земельної ділянки, на яку вона претендувала, іншій особі. Вирішення питання про передачу особі у власність земельної ділянки має здійснюватися із дотриманням принципів добросовісності та розумності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) сформулювала висновок про те, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Водночас у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11 листопада 2020 року у справі № 472/1282/17 (провадження № 61-41390св18), від 09 червня 2021 року у справі № 128/1329/18 (провадження № 61-18426св19), від 13 червня 2022 року у справі № 278/2592/20 (провадження № 61-1 Г128св21), від 30 червня 2022 року у справі № 700/305/20 (провадження № 61-4429св21) та від 01 липня 2022 року у справі № 700/309/20 (провадження № 61-11769св21), зроблено висновки про те, що за наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених правових норм, першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього не існує законних перешкод.

За змістом статті 118 ЗК України завершальним етапом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок є саме затвердження пре землеустрою та передача (надання) земельної ділянки у власність. Таким чином, реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою погодження проекту у порядку статті 186-1 ЗК УКраїни, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування із проханням затвердити погоджений проект землеустрою та передання земельної ділянки у власність, оскільки до цього моменту особа повинна усвідомлювати, що земельна ділянка може бути надана у власність іншій особі. (Даний прав висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2022 по справі № 402/979/20).

Виходячи з цього, аби міська рада розглянула заяву будь-якої особи щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність, подані особою документи повинні відповідати чинному законодавству України.

Суд першої інстанції правильно правильно встановив ту обставину, що позивачем було подано до Черкаської міської ради документи, які не відповідали вимогам законодавства України, тому Черкаська міська рада і не могла їх розглянути на сесії, щоб прийняти відповідне рішення.

Відповідно до чатсини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Верховний Суд України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14 виклав правову позицію, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи обставини справи та правові норми, колегія суддів погоджується з висновокм районного суду про те, що при поданні заяви про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність відповідача ОСОБА_2 . Черкаською міською радою було дотримано визначену законом процедуру. З огляду на зазначене відсутні підстави для визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради від 23 травня 2019 року № 2-4638 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 та передано ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка)», а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Вірним є й висновок суду про те, що інші дві позовні вимоги позивача є похідними від першої позовної вимоги, а тому зважаючи на прийняття рішення судом про відмову у задоволенні за першою позовною вимогою, у задоволенні інших позовних вимог позивача відмовлено правомірно.

У відзиві на апеляційну сркагу, що надійшов від представника ОСОБА_2 адвоката Манзар, остання просила стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 порнесені витрати за правничу допомогу в апеляційній інстанції в розмірі 7 000 грн.

До відзиву додано Договір № 18 про надання правничої допомоги від 14 квітня 2023 року; Акт № 14 прийому наданих послуг по договору про надання правничої допомоги № 18 від 14 квітня 2023 року; квитанцію № 14 від 14 квітня 2023 року про сплату ОСОБА_2 адвокату Манзар Т.В. 7 000 грн. за надання юридичних послуг клієнту (підготовка відзиву на апеляційну скаргу в справі № 712/8171/22 та представлення інтересів клієнта в судових засіданнях в Черкаському апеляційному суді).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вбачається з доданих до відзиву матеріалів, стороною відповідача виконано всі передбачені вказівки Закону для подачі доказів про стягнення витрат на правничу допомогу та підтверджено це належними доказами. Апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, тому є всі підстави для відшкодування відповідачу ОСОБА_2 понесених ним витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, кількість судових засідань, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм їхнього розміру, суд апеляційної інстанції вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача 3 500 грн. витрат на правничу допомогу. Такий розмір не буде надмірним та відповідатиме критеріям складності справи на виконаних робіт.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сучила Артема Олеговича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішень та запису про державну реєстрацію права власності залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко