Справа № 147/491/22
Провадження № 22-ц/801/1064/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 рокуСправа № 147/491/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Денишенко Т.О., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., представника ПП АФ «Іззія» адвоката Путіліна Є.В., розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівна нива» на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року у цивільній справі за позовом Приватного підприємства Агропромислова фірма «Іззія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівна нива», ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом скасування рішення реєстратора та припинення іншого речового права,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ПП Агропромислова фірма «Іззія» звернулось до суду із позовом до ТОВ «Чарівна нива», ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом скасування рішення реєстратора та припинення іншого речового права, мотивуючи тим, що ПП «АФ «Іззія» є орендарем земельної ділянки, площею 1,5109 га кадастровий номер :01:004:0256, розташованої на території Торканівської сільської ради Тростянецького району на підставі договору оренди землі зареєстрованого 13.06.2007 за №49. З інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав від 26.01.2022 стало відомо, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Чарівна Нива» було укладено договір оренди земельної ділянки №78 від 01.06.2012 та додаткова угода №1 від 06.05.2019. Вказаний договір зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора №35296141 від 22.05.2017. Згідно з договором оренди землі укладеного між ПП «Агропромислова фірма «Іззія» та ОСОБА_2 зареєстрованого 13.06.2007 за №49 строк оренди складає 15 років. Отже строк закінчення договору оренди 13.06.2022. Позивач вважає, що право оренди ПП «Агропромислової фірми «Іззія» на зазначену вище земельну ділянку є дійсним, оскільки договір оренди земельної ділянки зареєстрований у передбаченому законом порядку, станом на 01.06.2012, коли було укладено договір між відповідачами, не був розірваний та недійсним не визнавався, позивач є законним належним користувачем вказаної земельної ділянки. Стверджує, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації договору оренди від 01.06.2012 зобов`язаний був витребувати договір оренди земельної ділянки, що був укладений між позивачем та ОСОБА_2 , перевірити інформацію про строк дії договору оренди та внести достовірні відомості до Державного реєстру прав про строк дії договору оренди.

У зв`язку з чим просив визнати недійсним договір оренди №78 від 01.06.2012 та додаткову угоду до договору оренди землі №1 від 06.05.2019, укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Чарівна Нива». Усунути перешкоди ПП «АФ «Іззія» у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :01:004:0256 площею 1,5109 га, розташованої на території Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області шляхом скасування рішення державного реєстратора №35296141 від 22.05.2017 та припинення ТОВ «Чарівна Нива» іншого речового права (права оренди) на земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0256 площею 1,5109 га. Також просив стягнути на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі №78 від 01.06.2012 та додаткову угоду до договору оренди землі №1 від 06.05.2019, укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Чарівна Нива» щодо оренди земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:0256 площею 1,5109 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Усунуто перешкоди Приватному підприємству Агропромислова фірма «Іззія» у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :01:004:0256 площею 1,5109 га шляхом скасування рішення державного реєстратора №35296141 від 22.05.2017 та припинення Товариству з обмеженою відповідальністю «Чарівна Нива» іншого речового права (права оренди) на земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0256 площею 1,5109 га.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства Агропромислова фірма «Іззія» 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 коп.) судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівна Нива» на користь Приватного підприємства Агропромислова фірма «Іззія» 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 коп.) судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ТОВ «Чарівна нива» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Стягнути з позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПП Агропромислова фірма «Іззія» адвокат Путілін Є.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що між ПП «АФ «Іззія» та ОСОБА_2 26 жовтня 2005 року укладено договір земельної ділянки, площею 1,5109 га, кадастровий номер :01:004:0256, який зареєстровано у Вінницькій регіональній філії центр ДЗК 13.06.2007, строк дії якого складав 15 років і закінчувався 13 червня 2022 року.

01.06.2012 між ОСОБА_2 та ТОВ «Чарівна Нива» укладено договір оренди землі №78, щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0256, площею 1,5109 га, та в подальшому додаткову угоду №1 від 06.05.2019 до договору оренди землі №78 від 01.06.2012.

Згідно копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_2 . ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14.01.2020 (а.с. 99).

Спадкоємцем до майна померлої на земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0256 є ОСОБА_1 , який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19.04.2021 (а.с. 167).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_1 та ТОВ «Чарівна Нива» не спростували факт чинності договору оренди земельної ділянки, що був укладений між позивачем ПП «АФ «Іззія» та ОСОБА_2 26.10.2005, а тому його положення діють у тій частині, що виникли і продовжують існувати до їх виконання, в той час як укладаючи інший договір №78 від 01.06.2012 та в подальшому додаткову угоду №1 від 06.05.2019 до договору від 01.06.2012 щодо цієї ж земельної ділянки орендодавець ОСОБА_2 (на той час власник земельної ділянки) діючи недобросовісно та всупереч вимогам ст. 24 Закону України «Про оренду землі» та приписам ст. 525 ЦК України, в односторонньому порядку відмовилась від виконання умов раніше укладеного договору оренди з позивачем, чим були порушені права ПП «АФ «Іззія».

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі -це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Загальними засадами державної реєстрації прав, за змістом п.1 ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зокрема, є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

На момент державної реєстрації договору оренди земельної ділянки діяв Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Держкомзему України 02.07.2003 № 174, відповідно до якого державна реєстрація договорів оренди землі здійснювалась територіальними органами Держкомзему.

Таким чином, реєстрація договору оренди земельної ділянки проведена відділом органу державної реєстрації, тобто відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації (в редакції чинній станом на дату укладення договору оренди землі від 26.10.2005).

З матеріалів справи вбачається, що між ПП «АФ «Іззія» та ОСОБА_2 26 жовтня 2005 року укладено договір оренди землі, який зареєстровано відповідно до чинного на той момент законодавства у Вінницькій регіональній філії центр ДЗК 13.06.2007.

Відповідно до ст. 202 ЗК України (в редакції чинній станом на дату укладення договору оренди землі від 26.10.2005) державний реєстр земель складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Пунктом 1.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 №174, визначено, що книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі - це документ, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Відповідно до положень Тимчасового порядку державна реєстрація договорів оренди земельної ділянки вважається здійсненою з моменту внесення даних до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Факт державної реєстрації засвідчується присвоєнням реєстраційного номеру, скріпленням печаткою реєструючого органу з підписом уповноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації. Печатка, підпис, реєстраційний номер ставляться на всіх примірниках договору.

Після засвідчення факту державної реєстрації договір реєструється у Книзі записів державної реєстрації, яка ведеться державним органом земельних ресурсів.

Датою реєстрації договору у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації.

Аналізуючи вищевказані норми Закону України «Про оренду землі», суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк дії договору оренди землі від 26 жовтня 2005 року, укладеного між позивачем ПП «АФ «Іззія» та ОСОБА_2 , зареєстрований відповідно до діючого порядку 13.06.2007, та право ПП «АФ «Іззія» користування земельною ділянкою, що належала ОСОБА_2 та на даний час належить ОСОБА_1 , закінчувалось 13 червня 2022 року.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (з подальшими змінами) в Україні було введено та неодноразово продовжено дію воєнного стану.

24 березня 2022 р. Верховна Рада України конституційною більшістю голосів ухвалила Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набув чинності 7 квітня 2022 року і спрямований на швидке залучення сільськогосподарських земель країни у виробництво сільськогосподарської продукції в умовах воєнного стану. В основу Закону покладений пріоритет суспільних (державних) інтересів над інтересами приватних осіб в умовах війни. Це означає, що Законом призупиняється дія деяких правових механізмів, які захищають приватні інтереси, що цілком зрозуміло в умовах російської агресії. Натомість Закон запровадив у законодавство деякі правові механізми, які на перше місце ставлять інтерес суспільства у забезпеченні невідкладного використання наявних сільськогосподарських земель для виробництва продовольства. При цьому інтереси і бажання власників і користувачів земельних ділянок у окремих випадках можуть не враховуватися.

Після набрання ним чинності у день опублікування його норми вводяться до Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України та до перехідних положень деяких інших законів України. Тому при застосуванні цього Закону потрібно посилатися не на його текст, а на відповідні пункти перехідних положень інших законів. У Земельному кодексі України це пункти 27 і 28 Розділу Х «Перехідні положення».

Відповідно до п. 27 Розділу Х Земельного Кодексу України, вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель", щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема, приватної власності.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії договору оренди землі від 26.10.2005 закінчився в період дії на території України воєнного стану (13.06.2022), а тому дія договору на використання земельної ділянки підлягає автоматичному поновленню на 1 рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що договір оренди землі, дія якого мала бути припинена після 24 лютого 2022 року, не втрачає свою чинність і продовжує діяти ще протягом одного року.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги носять формальний характер, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівна нива» слід залишити без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівна нива» залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 травня 2023 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Т.О. Денишенко

С.Г. Копаничук