СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-н/759/177/23
ун. № 759/9318/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Справа передана судді 25 травня 2023 року.

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд встановив наступне.

Питання, пов?язані із видачою судового наказу, врегульовано у розділі ІІ ЦПК України. Отже, при вирішенні питання щодо можливості видачі судового наказу, суд керується положеннями вказаного розділу ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Проаналізувавши матеріали поданої заяви, співставивши їх із вимогами у вищезазначеній статті, суд дійшов висновку, що подана ОСОБА_1 заява не відповідає положенням п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, зважаючи на наступне.

П. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Так, заявниця вказує, що проживала із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, зазначила, що факт батьківства підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Щодо цього суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 5. ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Заявниця вказала, що дитина народилась під час спільного проживання із ОСОБА_2 , у зареєстрованому шлюбі із яким вона не перебувала, що вже робить вимогу про стягнення аліментів не безспірною.

Ч. 3 ст. 19 ЦПК України встановлено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

ОСОБА_1 додає до матеріалів заяви лише копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 з якої вбачається, що батьком ОСОБА_3 записаний ОСОБА_2 .

Жодних відомостей щодо того, на якій підставі ОСОБА_2 був занесений у свідоцтво про народження дитини як батько, матеріали заяви не містять.

Крім того, свідоцтво про народження не містить відомостей щодо дати народження, РНОКПП ОСОБА_2 , що позбавляє можливості встановити чи дійсно дана особа є особою, яку ОСОБА_1 вказала боржником у своїй заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Суд зауважує, що як належний доказ для стягнення з боржника аліментів в порядку наказного провадження, яке є безспірним, до заяви має бути надано документ, який підтверджує, що реєстрацію дитини проведено відповідно до вимог ст. 125 або 135 СК України.

Звертаючись з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів в даній ситуації необхідно долучити Витяг з актового запису про народження дитини, оскільки необхідно надати належні та достатні докази, які б підтвердили факт визнання батьківства батьком дитини.

Однією з основних засад цивільного судочинства є диспозитивність, яка проявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Отже, в цивільному судочинстві суд не може виходити за межі заявлених вимог та ухвалювати будь-які судові рішення на підставі припущень.

Проаналізувавши матеріали поданої заяви, суд, зокрема, встановив, що подана ОСОБА_1 заява не відповідає положенням п.4 ч.1 ст. 164 ЦПК України, зважаючи на те, що в прохальній частині заявниця просить суд стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі частини від всіх доходів боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини для відповідного віку.

За вимогами ж п. 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі, зокрема, на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, прохальна частина заяви не відповідає згаданим положенням цивільного процесуального законодавства.

Крім того, суд наголошує, що заявниця звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, а оперує поняттями, які притаманні позовному провадженню.

Ч. 2 ст. 42 ЦПК України встановлює, що при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

ОСОБА_1 вказує, що вона є позивачем, а ОСОБА_2 відповідачем, що не відповідає вищезазначеним положенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. У відповідності до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Отже, позивач і відповідач є учасниками справи у позовному провадженні, а не у наказному. Таким чином, ОСОБА_1 не правильно визначилась із процесуальним статусом учасників справи.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи наведені положенням ЦПК України та СК України, суд приходить до висновку про необхідність відмови заявнику у видачі судового наказу на підставі п.8 ст.165 ЦПК України у зв`язку із тим, що із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Частиною 2 статті 167 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160-167, 260 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

Ухвалу суду разом із заявою та додатками до неї надіслати заявнику, роз`яснивши право звернення з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя Н.О. Горбенко