ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/4958/21 Номер провадження 22-ц/814/1126/23Головуючий у 1-й інстанції Щепіхіна В.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Степаненко О.Г.

представник відповідача адвокат Бережнова Ю.Є.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 травня 2021 року, постановлену суддею Щепіхіною В.В., повний текст ухвали складений дата не вказана

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент служб у справах дітей, про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

05 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 17 травня 2021 року, просила суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , відібрати доньку ОСОБА_3 у батька ОСОБА_2 і повернути її до матері ОСОБА_1

19 травня 2021 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 передавати ОСОБА_1 доньку ОСОБА_3 щотижня з 11:00 кожного вівторка до 11:00 кожної суботи.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 25 березня 2021 року відповідач ОСОБА_2 без згоди матері, з якою проживала дитина, самовільно її забрав. Після відібрання доньки відповідач у телефонних розмовах повідомляв, що вживає алкогольні напої, до останнього часу ніде не працював. На вимогу матері передати доньку відповідач не реагує, для побачень доньку також не передає, що може мати негативні наслідки для дитини у її віці, так як дитині потрібен догляд. Дитина страждає від розлучення з матір`ю, відсутність тісного зв`язку з нею у дитини такого віку, а також позбавлення звичного для неї способу життя може призвести до тяжких психологічних наслідків, в першу чергу, для дитини.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №638/4958/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей, про відібрання дитини - задоволено.

Забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей, про відібрання дитини шляхом встановлення обов`язку відповідача передавати матері ОСОБА_1 її малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижня: з 11.00 год. кожного вівторка до 11.00 год. кожної суботи.

Визначено, що ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» та з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та до остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, то такий захід забезпечення позову є співмірним. Зустрічі матері з дитиною у зазначені періоди часу будуть відповідатимуть інтересам як матері, так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку, якщо позов буде задоволено. Збереження відносин та контакту малолітньої дитини ОСОБА_3 з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заява про забезпечення позову містить численні недоліки, а також до неї не додано жодного доказу на підтвердження обставин, на яких базується вказана заява. Крім того, звертає увагу, що позовна заява також містить численну кількість недопустимих законодавством недоліків, що повністю позбавляє відповідача та третю особу можливості на повноцінний захист своїх прав та інтересів. Зокрема зазначає, що усі докази подані до суду іноземною (не українською мовою), що унеможливлює розгляд справи і є неприпустимим порушенням прав відповідача та третьої особи на захист та реалізацію своїх законних прав. Вважає, що доводи заяви про забезпечення позову жодним чином не підтверджені. Батько дитини з самого народження забезпечує доньці належні умови проживання, розвитку, повною мірою займається вихованням дитини та забезпечує гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Позивач жодним чином не підтвердила своє право, не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог, а суд зобов`язав передавати маленьку дитину на більшу частину усього часу для проживання людині, особу якої та місце проживання якої навіть не встановив. Вважає, що заявлений позивачем спосіб забезпечення позову за змістом є тотожним задоволенню позову без розгляду справи по суті, що очевидно суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та заборонено законодавством.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Степаненко О.Г. просить залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 травня 2021 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 травня 2021 року (а.с. 191).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року справу призначено до розгляду у приміщенні Харківського апеляційного суду нм 21.04.2022 року о 14-00 год., з повідомленням учасників справи (а.с. 194).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 05 серпня 2022 року справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року справу прийнято до провадження, закінчено проведення підготовчих дій та призначено її до розгляду у приміщенні Полтавського апеляційного суду на 10.04.2023 року о 10-20 год., з повідомлення (викликом) учасників справи (а.с. 196).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи встановлено, що з квітня 2021 року у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент служб у справах дітей, про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначала, що є неможливим спільне проживання з відповідачем її та їх доньки, так як ОСОБА_2 вчиняє насильницькі дії відносно неї, його поведінка та матеріально - побутові умови не будуть сприяти вихованню та розвитку дитини. 25 березня 2021 року ОСОБА_2 самовільно забрав від неї доньку ОСОБА_3 , без її згоди як матері, з якою на підставі Закону проживала малолітня дитина.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначала, що дочка страждає від розлучення з матір`ю, відсутність тісного контакту з матір`ю дитини такого віку, а також позбавлення звичного для неї способу життя може призвести до тяжких психологічних наслідків, у першу чергу, для дитини, а вжиття заходів забезпечення позову зможе в деякій мірі їх нівелювати. Зазначає, що відповідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Проте, на її прохання передати доньку для утримання та виховання, відповідач відмовляється. Для побачення він також їй не передає доньку, що може мати негативні наслідки для дитини у її віці.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами. При цьому, судом першої інстанції враховано, що тривалий розгляд даної справи без можливості спілкування дитини з матір`ю може призвести до втрати емоційного зв`язку між матір`ю та дитиною, що в свою чергу, ускладнить або зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення її позову. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини і саме під час вирішення даного спору підлягають доведенню твердження позивача про неправомірну зміну місця проживання дитини, що не може бути вирішено під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції визнав, що таке забезпечення шляхом зобов`язання ОСОБА_2 передавати ОСОБА_1 малолітню доньку ОСОБА_3 щотижня з 11:00 кожного вівторка до 11:00 кожної суботи є співмірним заявленим позовним вимогам, відповідає інтересам малолітньої дитини на контакт із матір`ю і не порушує права відповідача як батька.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що таке забезпечення не вирішує спір по суті, а лише спрямоване на збереження сімейних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю. Зустрічі матері з дитиною у зазначені періоди часу будуть відповідатимуть інтересам як матері, так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку, якщо позов буде задоволено. Збереження відносин та контакту малолітньої дитини ОСОБА_3 з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з урахуванням наступного.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (частина третя статті 45 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина п`ята статті 83 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частини перша та друга статті 149 ЦПК України).

Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина десята статті 150 ЦПК України).

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (частини сьома, восьма та дев`ята статті 153 ЦПК України).

Питання заміни одного заходу забезпечення позову іншим врегульоване статтею 156 ЦПК України. А питання скасування заходів забезпечення позову статтею 158 ЦПК України.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (пункти 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини).

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункт 3 статті 9 Конвенції про права дитини).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України (стаття 141 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (частина перша статті 153 СК України).

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини друга та третя статті 157 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону про охорону дитинства).

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга та третя статті 11 Закону про охорону дитинства).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом (частини перша, друга та третя статті 15 Закону про охорону дитинства).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Згідно висновків ЄСПЛ у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania, заява № 6221/14, п.п. 29-34, рішення від 04 вересня 2018 року) допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Європейської конвенції з прав людини 1950 року - права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється. Відповідно до обставин справи «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» мова не йшла про ситуацію, коли є об`єктивні підстави вважати, що зазначений доступ до дитини явно суперечить її інтересам.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути приділена найкращим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі Хант проти України (Hant v. Ukrainе, заява № 31111/04, п. 54).

Згідно практики ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (Mamchur v. Ukraine, заява № 10383/09, п. 100), від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (M. S. v. Ukraine, заява № 2091/13, п. 76).

За результатами розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 має право на власний погляд у питанні найкращих інтересів його дитини, але цей погляд не є абсолютним аргументом для визначення суті цих інтересів і не може визначати порядок виконання судом умов статті 89 ЦПК України, тому незгода ОСОБА_2 з оцінкою суду не означає порушення судом принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини не виключає можливого втручання у приватне та сімейне життя одного з батьків дитини і не завжди може відповідати найкращим інтересам одного з батьків.

Оскільки заходи забезпечення в силу умов статті 158 ЦПК України носять тимчасовий характер, а також можуть змінюватися відповідно до статті 156 ЦПК України, то їх запровадження не означає їх імперативну реалізацію без врахування об`єктивних обставин, зокрема, реальних результатів відповідного спілкування дитини з матір`ю з метою встановлення емоційного контакту та покращення психоемоційного характеру їх відносин. Отже, за наявності ознак невідповідності застосованого заходу забезпечення позову інтересам дитини він може бути змінений або скасований.

В свою чергу позбавлення матері будь-якої можливості контактувати з її дитиною виключає за своєю суттю будь-які шанси на відновлення належного емоційного контакту між дитиною та нею, покращення психоемоційного характеру їх відносин. Разом з тим, здоровий психоемоційний характер стосунків дитини з обома батьками, незалежно від їх сімейного статусу та місця проживання, емоційний контакт з обома батьками і є найкращим інтересом дитини, закріпленим, зокрема, у вищезазначених правових нормах.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду при вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду відповідного спору та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 910/4013/18 (пункт 25), від 14 серпня 2019 року у справі № 640/462/19 (пункт 30), від 02 березня 2020 року у справі № 911/2034/16 (пункт 4.12), від 17 вересня 2021 року у справі № 910/3547/21 (пункт 8.6), від 17 січня 2022 року у справі № 640/20750/21 (пункт 25)).

Принцип врахування інтересів інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову, не означає, що такі заходи вживаються судом лише тоді, коли вони жодним чином не пов`язані із обмеженням прав цих осіб, оскільки це протирічить суті забезпечення позову. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.11.2022 року у справі №686/8535/20.

За результатами розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки фактично вони зводяться до заперечень ОСОБА_2 по суті пред`явленого позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд першої інстанції при постановленні ухвали дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вище вказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов