Справа № 456/2083/21 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/218/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника Стрийської міської ради Львівської області Кобко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району) на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2021 року заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Самбірської квартирно-експлуатаційної частини району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та Стрийської міської ради Львівської області про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обргунтування позовних вимог вказує на те, що на підставі державного акту на право користування землею б/н від 10.02.1978 року, виданого виконавчим комітетом Стрийської міської ради депутатів трудящих 1978 року, Стрийській квартирно-експлуатаційній частині району надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 0,2789 га. військового містечка АДРЕСА_1 , що підтверджується актом звірки обліку земельних ділянок між Міністерством оборони України та Самбірською квартирно-експлуатаційною частиною району. Стверджує, що дана земельна ділянка перебуває у державній власності та відповідно до ст. 77 ЗК України належить до земель оборони. Вказує, що на підставі рішення ХХХІ сесії VI демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області від 23.06.2015 року №665 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення детальних планів території у м. Стрию Львівської області для відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,01 га. В подальшому, рішенням ХІІ сесії VIІ демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області від 12.09.2017 року ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,01 га.

Зазначає, що жодного рішення про вилучення (передачу у користування) частини земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_1 , або відмову від неї у встановленому порядку власниками не приймалось, а відтак в силу вимог ст.ст. 380, 388 ЦК України право власності на майно, яке відчужене поза волею власника, не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Вважає, що земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, а отже є всі підстави для визнання рішення Стрийської міської ради у частині передачі земельної ділянки ОСОБА_1 недійсним та витребування такої з чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України на користь власника держави в особі Міністерства оборони України.

З наведених підстав просить:

визнати недійсним рішення ХІІ сесії VІІ демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області від 12.09.2017 року № 405 у частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,01 га. по АДРЕСА_1 ;

витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України нерухоме майно земельну ділянку загальною площею 0,01 га по АДРЕСА_1 , кадастровий :06:003:0006.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2022 року у задоволенні позову заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Самбірської квартирно-експлуатаційної частини району відмовлено.

Рішення суду оскаржила Самбірська квартирно-експлуатаційна частина (район), в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Стверджує, що рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України, проте жодного рішення про вилучення (передачу в користування) частини земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , або відмову від неї, у встановленому порядку Кабінетом Міністрів України не приймалось, змін до державного акту на право користування землею б/н від 10.02.1978 року не вносилось. Зазначає, що відповідно до Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 року №1919, процес відчуження розпочинається у військових частинах з формування переліків військового майна, в тому числі і земельних ділянок, облік яких ведеться квартирно-експлуатаційними відділами та частинами, та визначається технічний стан цього майна, а в подальшому здійснюється його передача, списання, зняття з обліку. Вказує, що моніторингом інформації з публічної кадастрової карти України виявлено факт безпідставного передання земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0006 площею 0,01 га у приватну власність, а відтак земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею. Просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника Стрийської міської ради Львівської області Кобко Т.В. щодо доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог заступника керівника Івано - Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Самбірської квартирно-експлуатаційної частини району, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ХІІ сесії VII демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області від 12.09.2017 року №405 є законним та таким, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, доказів того, що спірна земельна ділянка є землями оборони та перебуває у користуванні Стрийської КЕЧ, позивачем не надано, як і не спростовано правомірності виникнення права власності відповідача на спірну земельну ділянку.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно акту про право користування землею від 10.02.1978 року, виданого виконавчим комітетом Стрийської міської ради депутатів трудящих 1978 року та зареєстрованого у державній книзі реєстрації землекористувань за № 16, Стрийській квартирно-експлуатаційній частині району у постійне користування відведено 0,2789 га. землі згідно з планом і описом меж: від А до Б землі будівельного кварталу, від Б до В вул. З. Космодемянської, від В до Г землі будівельного кварталу, від Г до А вул. Ломоносова.

Відповідно до акту про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони, 14.11.2019 року комісією у складі начальника НКТ ОСОБА_3 , інженера із землекористування ОСОБА_4 , інженера ОСОБА_5 , інженера ОСОБА_6 виявлено, що на території військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,2789 га самовільно видалені зелені насадження. Земельна ділянка площею 0,01 га. з кадастровим № :06:003:0006 для будівництва індивідуальних гаражів надана у приватну власність ОСОБА_1 згідно рішення Стрийської міської ради №616 від 03.03.2015 року, проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність був затверджений рішенням Стрийської міської ради від 12.09.2017 року №405.

Згідно акту прийому (передачі) будівель, споруд та територій військового містечка № НОМЕР_1 від КЕВ м. Львова до Самбірської КЕЧ (району), затвердженого 01.01.2019 року, земельна ділянка площею 0,2789 була передана на облік, відомості про самовільне зайняття (неправомірне вилучення) по даній земельній ділянці відсутні.

18.11.2019 року акт про виявлене самовільне зайняття (неправомірне вилучення) земель оборони на території військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 від 14.11.2019 року було скеровано військовому прокурору Івано Франківського гарнізону.

18.02.2020 року за вих. № 30.31/02-186 Міністерству Оборони України та Самбірській КЕЧ району скеровано повідомлення про намір військової прокуратури Івано Франківського гарнізону звернутись до суду в інтересах Міністерства Оборони України та Самбірської КЕЧ району до ОСОБА_1 та Стрийської міської ради про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та витребування майна.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради депутатів трудящих від 04.07.1969 року № 327 «Про дозвіл на будівництво гаражу по АДРЕСА_3 » ОСОБА_7 (батько відповідача ОСОБА_1 ) надано дозвіл побудувати тимчасовий гараж для автомашини « ОСОБА_8 » на місці існуючого сараю. Зобов`язано ОСОБА_7 одержати від головного архітектора м.Стрия проект на будівництво гаража. Головним архітектором м.Стрия затверджено план будівництва гаражу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії технічного паспорту на гараж у дворі комунального будинку по АДРЕСА_2 , виданого Стрийським МБТІ 21.06.2006 року, ОСОБА_7 у 1969 році побудував гараж площею 22,6 кв.м.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.07.2006 року у справі № 2-2080/2006 за ОСОБА_7 визнано право власності на гараж, що знаходиться у дворі комунального будинку по АДРЕСА_2 .

Згідно договору дарування від 31.08.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І., зареєстрованого у реєстрі за № 6757. ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 гараж, що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Рішенням Стрийської міської ради № 665 від 23.06.2015 року, виконавчому комітету Стрийської міської ради надано дозвіл на розроблення детальних планів території для відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 , орієнтованою площею 0,01 га. ОСОБА_1 для будівництва індивідуального гаражу.

Як вбачається з копії ОСОБА_9 плану території по АДРЕСА_2 для обслуговування гаражу у м. Стрий Львівської області, виконаного на замовлення Стрийської міської ради КП «Стрийське міське бюро планування та архітектури» земельна ділянка знаходиться на території земель Стрийської міської ради в центральній частині на межі житлової та громадської забудови та межує з північно - західної сторони - двоповерховий житловий будинок ( АДРЕСА_2 ), з північно-східної сторони - двоповерховий житловий будинок ( АДРЕСА_4 ), з південно-західної сторони територія ЗОШ №1, з південно-східної сторони - чотириповерховий житловий будинок ( АДРЕСА_5 ). Зони особливого режиму використання земель навколо військових об`єктів Збройних Сил України та інших військових формувань, в прикордонній смузі - у межах даної території відсутні. Основні функціональні зони проектованої території: житлова зона, госппобутова зона, навчальна зона (територія ЗОШ №1)

Згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :06:003:0006, виконаного 10.03.2017 року ТОВ «Геосервіс 77» на замовлення ОСОБА_1 вбачається, що земельна ділянка знаходиться у АДРЕСА_2 , форма власності - комунальна, цільове призначення земельної ділянки - землі запасу, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, площа 0,0100 га. На місцевості земельна ділянка межує від А до Б землі запасу Стрийської міської ради, від Б до В землі Стрийської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1, від В до А землі загального користування вул ОСОБА_10 .

Згідно висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 30.06.2017 року №689-6798/81-17, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , 02.05 для будівництва індивідуальних гаражів, адрес земельної ділянки АДРЕСА_2 , територія Стрийської міської ради, відповідає вимогам законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно - правовим актам.

Як вбачається з виписки з рішення Стрийської міської ради №405 від 12.09.2017 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для передачі у власність громадянам у межах м. Стрий» міська рада вирішила затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно Додатку №1, зокрема ОСОБА_1 , та передати у власність (із земель житлової та громадської забудови та земель сільськогосподарського призначення).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 19.09.2017 року земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 кадастровий номер :06:003:0006, площею 0,01 га, цільове призначення для будівництва індивідуальних гаражів зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ст. 81 ЗК України серед основних підстав набуття права власності на земельні ділянки громадянами України є зокрема безоплатна передача із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Згідно ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); б) землі під залізницями, автомобільними дорогами, об`єктами повітряного і трубопровідного транспорту; в) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; г) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом; ґ) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; д) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування; е) земельні ділянки, штучно створені в межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об`єктів, або на земельних ділянках дна водних об`єктів; є) землі під об`єктами інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем, які перебувають у комунальній власності.

Частиною 4 ст. 84 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: зокрема серед іншого в) землі оборони.

Стаття 116 ЗК України визначено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Так громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч.7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Законодавець в ч.1 ст.122 ЗК України визначив право міських рад передавати земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, однією з яких, зокрема, є землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, отже, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення є землями однієї категорії.

Як визначено ст.65 ЗК України, землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.

За змістом ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» та ст. 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України. (Ст. 2. Закону України «Про використання земель оборони»).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.

Згідно ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина друга статті 377 ЦК України).

У пунктах 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц зазначено, що ч. 2 ст. 120 ЗК України закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно з цією частиною визначення правового режиму земельної ділянки прямо узалежнено від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 12.10.2016 у справі № 6-2225цс16).

Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (пункт 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).

Із моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій розташовано це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права та обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній (пункти 8.16 і 8.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16; пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц).

Таким чином, внаслідок відчуження об`єкта нерухомості, що розташований на певній земельній ділянці, права власника земельної ділянки щодо користування чи розпорядження такою земельною ділянкою обмежуються або припиняються у відповідній частині в силу закону.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,01 га, кадастровий номер :06:003:0006, починаючи 19.09.2017 року належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення ХІІ сесії VII демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області №405 від 12.09.2017 року, яке є законним, оскільки таке прийняте Стрийською міською радою, яка є власником спірної земельної ділянки, в межах наданих їй повноважень, з врахуванням положень чинного ЗК України, ч. 2 ст. 120 ЗК України, яка закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований та з огляду на те, що саме ОСОБА_1 є власником гаража, що розташований на спірній земельній ділянці.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач покликався на те, що вищевказане рішення сесії Стрийської міської ради Львівської області від 12.09.2017 №405 у частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,01 га. у АДРЕСА_2 , слід визнати недійсним, оскільки вказана земельна ділянка входить до земель оборони, якими є земельна ділянка військового містечка АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2789 га, та перебуває у постійному користуванні Самбірської КЕЧ району, яка є правонаступником Стрийської квартирно-експлуатаційної частини району на підставі Державного акту на право користування землею від 10.02.1978, виданого виконавчим комітетом Стрийської міської ради депутатів трудящих 1978. Крім того, жодного рішення про вилучення (передачу у користування) частини земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_1 або відмову від неї у порядку передбаченому ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» власниками не приймалось.

Згідно зі статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування можуть бути визнаними незаконними в судовому порядку тільки з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України.

Проаналізувавши земельне законодавство, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що Стрийська міська рада Львівської області діяла в межах повноважень встановлених законодавчими та нормативно-правовими актами, у зв`язку з чим рішення ХІІ сесії VII демократичного скликання Стрийської міської ради Львівської області від 12.09.2017 №405 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою щодо становлення меж земельних ділянок для передачі у власність громадянам у межах м. Стрий» в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,01 га. по АДРЕСА_2 , є законним та таким, що прийняте відповідно до вимог чинного на день проведення сесії законодавства України.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається і на те, що спірна земельна ділянка за цільовим призначенням відноситься до земель оборони та входить до складу земель військового містечка АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно погодився з доводами Стрийської міської ради про те, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель оборони, що позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, що саме спірна земельна ділянка, яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 , що розташована за адресою АДРЕСА_2 , входить до складу земель військового містечка № НОМЕР_1 .

Зокрема на підтвердження вищевказаних фактів позивачем не надано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на військове містечко № НОМЕР_1 загальною площею земельної ділянки 0,2789 га за адресою: АДРЕСА_1 , із чітким визначенням меж земельної ділянки.

Прокурор у судовому засіданні ствердив про те, що в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 19.12.2019 за № 0000096 за фактом зловживання владою та службовим становищем посадовими особами виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області щодо відведення земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 площею 0,012 га. у АДРЕСА_1 та Зеленій, постановою слідчого призначено судову земельно-технічну та оціночно-земельну експертизу, для вирішення питання чи входить земельна ділянка загальною площею 0,01 га по АДРЕСА_1 , кадастровий №:06:003:0006 у межі земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_1 загальною площею 0,2789 га, проведення експертизи доручено Львівському НДІСЕ Міністерства юстиції, однак на момент розгляду справи судом першої інстанції такого висновку експертизи прокурор суду не надав.

За відсутності висновку експертизи про те, чи входить земельна ділянка загальною площею 0,01 га по АДРЕСА_1 , кадастровий №:06:003:0006 у межі земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_1 загальною площею 0,2789 га, суд першої інстанції давши оцінку наявним у справі доказам, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Такий свій висновок суд обгрунтував і тим, що судом беззаперечно встановлено той факт, що гараж, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , був побудований батьком позивача ОСОБА_7 ще в 1969р. на підставі рішення виконавчого комітету Стрийської міської Ради депутатів трудящих №327 від 04.07.1969 «Про дозвіл на будівництво гаражу по АДРЕСА_3 », тобто, ще задовго до того, як земельна ділянка площею 0,2789 була виділена у посійне користування Стрийській квартирно-експлуатаційній частині району, згідно Державного акту на право користування землею від 10.02.1978р.

Вірним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо захисту порушеного права в частині заявлених позовних вимог є недоведеними.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимог про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь МОУ нерухомого майна - земельної ділянки загальною площею 0,01 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:003:0006, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до норм ЦК України заявити вимоги про витребування майна, зокрема земельних ділянок, може лише власник від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) або від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України в залежності від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а в разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння, при цьому прокурором не доведено, що спірна земельна ділянка за цільовим призначенням відноситься до земель оборони та перебуває у користуванні Стрийської КЕЧ, а також не спростовано правомірності виникнення права власності відповідача на вказану земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони з тих підстав, що рішення про вилучення (передачу в користування) частини земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_1 або відмову від неї, у встановленому порядку Кабінетом Міністрів України не приймалось, а зміни до акту на право користування землею б/н від 10.02.1978 року, яким би зменшувалась площа переданої у користування Стрийській КЕЧ району земельної ділянки, не вносились, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що спірна земельна ділянка загальною площею 0,01 га по АДРЕСА_1 , кадастровий №:06:003:0006 входить чи будь-коли входила до складу земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_1 загальною площею 0,2789 га.

Крім цього, як вбачається з позовної заяви, позивач просить витребувати спірну земельну ділянку з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України, разом з тим, як вбачається з Акту на право користування землею, виданого у 1978 році, право на користування земельною ділянкою площею 0,0289 га належить Стрийській КЕЧ району, а не Міністерству оборони України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову в її задоволенні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Самбірської квартирно-експлуатаційної частини (району) залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25.05 2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк