Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5070/21 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 04 лютого 2022 року суддею Хуторної І.Ю. у м.Бердичеві, повний текст рішення складено 09 лютого 2022 року,

у справі №274/5070/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у розмірі 187910,80 грн, що еквівалентно 7000 доларів США на день подання позову, та становить від суми заборгованості за договором позики від 04.06.2014.

В обґрунтування позову зазначив, що 04.06.2014 між ним та його сином ОСОБА_3 укладено договір позики у вигляді розписки, за якою він надав останньому у борг 14000 доларів США з терміном повернення до 31.12.2018. ОСОБА_3 з 15.09.2007 по 21.05.2018 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою та уклав договір позики з метою придбання житла для сім`ї, про що зазначив у розписці. Рішенням Бердичівського районного суду від 09.07.2019 у справі №274/2265/19 його позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково та у своїй постанові від 07.10.2019 у цій же справі Житомирський апеляційний суд зазначив, що борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї можуть бути враховані лише при поділі майна подружжя. Одночасно, з січня 2019 року судом розглядалась справа №274/161/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання обов`язків за договором позики спільними обов`язками. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 07.04.2021, яке набрало законної сили 15.05.2021, у справі №274/161/19, визнано обов`язки за договором позики від 04.06.2014, укладеним між ним та його сином, спільними обов`язками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Також був задоволений первісний позов, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартири АДРЕСА_1 . Ухвалюючи таке рішення, суд встановив, що договір позики ОСОБА_3 було укладено в інтересах сім`ї, кошти надавалися у позику на придбання квартири для його проживання із сім`єю, а тому такий договір створив зобов`язання щодо повернення боргу і для відповідачки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його син ОСОБА_3 помер. Оскільки відповідачка судом визнана зобов`язаною за вищевказаним договором позики, з неї підлягає стягненню від повної суми заборгованості (375821,60 грн:2). Факт укладення договору позики від 04.06.2014 підтверджується розпискою та судовими рішеннями у справах №274/2265/19 та №274/161/19, однак, станом на час подання позову боргове зобов`язання не виконане.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2022 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 лютого 2022 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 10 лютого 2022 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 138201,68 грн, що еквівалентно 5148,25 доларів США. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 (а.с. 175-177), посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення у його задоволеній частині та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Вказала, що підставою для стягнення з неї коштів стала наявність розписки від 04.06.2014 між ОСОБА_2 та його сином (колишнім її чоловіком), про наявність якої їй стало відомо лише під час розгляду справи про поділ майна подружжя у 2019 році. При розлученні з чоловіком у 2018 році останній в позовній заяві вказував про відсутність будь-яких матеріальних спорів. Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги рішення суду від 07.04.2021 у справі за №274/161/19, яким її визнано зобов`язаною щодо боргових обов`язків згідно розписки за договором позики від 04.06.2014, укладеним між позивачем та його сином ОСОБА_3 .

Вважає, що оскаржуване рішення у даній справі про стягнення коштів ґрунтується лише на рішенні суду від 07.04.2021 про поділ майна, що змусило її оскаржити таке рішення в частині зустрічного позову про визнання обов`язків за договором позики спільними обов`язками. Постановою Житомирського апеляційного суду від 21.12.2022 у справі №274/161/19 скасовано рішення від 07.04.2021 в частині зустрічних вимог та ухвалено нове рішення в цій частині про відмову в позові про визнання боргових обов`язків.

Отже, на її думку, оскільки відпала підстава для стягнення з неї коштів згідно розписки за договором позики у даній справі, то рішення суду першої інстанції від 04.02.2022 підлягає скасуванню.

Також, просила скасувати ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.01.2022, якою було забезпечено позов шляхом накладення арешту на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , належну їй на праві власності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити її без задоволення, посилаючись на її безпідставність. Вказав, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не навела жодної підстави для скасування оскаржуваного рішення, передбаченої ч.1 ст.376 ЦПК України. Також зазначив, що скарга мотивована лише обставиною скасування рішення суду у справі про поділ майна, яке було підставою для ухвалення рішення суду про стягнення грошових коштів у даній справі, а тому, зважаючи на норму п.3 ч.2 ст. 423 ЦПК України, вважає, що скаржницею обрано неправильний спосіб захисту своїх прав.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2)майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.06.2014 ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 14000 дол. США для придбання квартири на строк до 31.12.2018, про що свідчить відповідна розписка (а.с. 8).

ОСОБА_3 з 15.09.2007 по 21.05.2018 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Зі змісту договору купівлі-продажу з розстроченням платежу вбачається, що 05.06.2014 ОСОБА_3 у ОСОБА_4 , в інтересах якої діяла ОСОБА_5 , придбав квартиру АДРЕСА_1 вартістю 169090 грн. За домовленістю сторін був встановлений порядок розрахунків між ними зі сплати ціни квартири: 121090 грн покупцем сплачуються під час оформлення даного договору, а 48000 грн, що еквівалентно 4000 доларів США, необхідно сплатити в строк до 05.07.2014 (а.с. 77-78).

Судом першої інстанції також встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області в справі № 274/2265/19 від 09.07.2019 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за борговою розпискою від 04.06.2014 у сумі 186997,11 грн. У задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення 186997,11 грн відмовлено. Вирішуючи даний спір, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не була стороною договору позики, згоду на його укладення не надавала, а ОСОБА_2 не довів, що відповідачка була обізнана про укладення такого договору її чоловіком. Залишаючи без змін зазначене рішення суду, Житомирський апеляційний суд у постанові від 07.10.2019 (а.с. 13-14) вказав, що борги подружжя враховуються при поділі майна, у даній справі такий спір не вирішується, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позичальника грошових коштів за договором позики від 04.06.2014.

В подальшому, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.04.2021 у справі №274/161/19 задоволено первісний позов ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні. Поділено квартиру АДРЕСА_1 , визнано за позивачкою право власності на її частку та залишено за ОСОБА_3 право власності на іншу частини квартири. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано обов`язки за договором позики від 04.06.2014, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , спільними обов`язками останнього та ОСОБА_1 . У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (а.с.9).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 138201,68 грн боргу за договором позики від 04.06.2014, суд першої інстанції послався на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.04.2021 у справі №274/161/19 та вказав, що цим судовим рішенням визнано спільними обов`язки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за договором позики від 04.06.2014, проте борг не погашено, договір позики є дійсним, а тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позичальника ОСОБА_2 половини боргу, оскільки в інший спосіб він не може захистити свої порушені права.

В той же час, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 постановою Житомирського апеляційного суду від 21.12.2022 у справі №274/161/19 рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.04.2021 в частині вимог за зустрічним позовом скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення про відмову в позові ОСОБА_2 про визнання обов`язків за договором позики спільними обов`язками.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 послалася не те, що рішення суду про стягнення з неї коштів за договором позики ґрунтувалося на рішенні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.04.2021 у справі №274/161/19, яким визнано обов`язки за цим договором спільними обов`язками подружжя. На її думку, оскільки зазначене судове рішення постановою Житомирського апеляційного суду від 21.12.2022 скасовано, то відпала підстава для стягнення з неї коштів і є всі підстави для скасування оскаржуваного нею у цій справі рішення.

Проте, враховуючи, що рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.04.2021, яке стало підставою для ухвалення рішення суду від 04.02.2022, було чинним на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що підстави, визначені ст. 376 ЦПК України, для скасування останнього відсутні.

В той же час, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутись до суду із заявою про перегляд рішення суду від 04.02.2022 за нововиявленими обставинами згідно п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, який передбачає, що скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишена без задоволення, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 2073,03 грн, сплата якого була відстрочена до ухвалення судового рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 лютого 2022 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави 2073,03 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді