Справа № 161/2723/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/467/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Власюк О. С.,

з участю: представника боржника ОСОБА_1 ,

головного державного виконавця Левчук І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересована особа - Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Акціонерне товариство «Сенс Банк» за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2023 року боржник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України

Заява мотивована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2017 його тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 28.09.2015. Зазначає, що він не ухиляється від виконання рішення суду, що підтверджується меморіальним ордером від 13.11.2022 № на суму 22440,09 грн. про стягнення за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду у справі №161/2723/15-ц, та платіжною інструкцією кредитного переказу від 30.11.2022 №464641640 на суму 5000,00грн. про стягнення за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду у справі №161/2723/15-ц. Також, необхідністю звернення із даною заявою є те, що на утриманні заявника є двоє неповнолітніх дітей, яких заявник хоче вивезти на тимчасове проживання до ОСОБА_3 , яка проживає в Республіці Польща. Необхідність супроводження неповнолітніх дітей саме ОСОБА_2 полягає у тому, що його дружина ОСОБА_4 , дівоче прізвище ОСОБА_5 , має серцеве захворювання і переносила операцію: оперативну корекцію вродженої вади серця, двокамерного лівого передсердя.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що Заявник не ухиляється від виконання сплати боргу за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду у справі №161/2723/15-ц, борг визначений рішенням суду зменшується.

Посилаючись на викладене, просив постановити ухвалу про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2023 року відмовлено в задоволенні його заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представника боржника та головного державного виконавця, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Право громадян України на пересування, у тому числі і залишення території України, закріплено у ст.33 Конституції України. Разом з тим Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Приписами п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до частини п`ятої статті 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у разі зміни нею своєї поведінки по відношенню до виконання покладеного на неї рішенням суду обов`язку, зокрема, внесення платежів на погашення заборгованості, добросовісне виконання обов`язків боржника, які визначені Законом України «Про виконавче провадження», а також прийняття необхідних мір для виконання рішення суду.

Таким чином, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.09.2015 стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» 2823295,94 грн. заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №070-22-40/07 від 25.05.2007 та 1218 грн. судового збору.

26.01.2016 головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В червні 2017 року головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області Левчук І.О. звернулася в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2017 подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 28.09.2015.

03.03.2021 головний державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, на підставі п.3 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав,арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Отже, чинним законодавством передбачено, що скасування вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення суду можливе у випадку, коли відбувається повернення виконавчого документу до суду, який його видав.

Судом встановлено, що рішення суду боржником в повному обсязі не виконано, що ним також в судовому засіданні не оспорювалося.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

При зверненні до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та у доводах апеляційної скарги боржник зазначив, що він не ухиляється від виконання рішення суду, оскільки 13.11.2022, 30.11.2022 сплатив 22440,09 грн. та 5000,00 грн., на виконання рішення суду, проте дані обставини не можуть слугувати підставою для висновку про добросовісне виконання боржником рішення суду, оскільки ураховуючи значну суму заборгованості по сплаті боргу (2823295,94 грн.) та відсутність тривалий час (з 28.09.2015 - дати ухвалення рішення до 13.11.2022 дати сплати частини коштів) позитивної тенденції відносно погашення боргу ОСОБА_2 , що свідчить про небажання заявника вчиняти активні дії щодо виконання рішенняь суду.

Посилання боржника на необхідність супроводження неповнолітніх дітей в Республіку Польща через захворювання його дружини, як виключну обставину, за якої доцільним є скасування тимчасового заходу обмеження у праві виїзду за кордон, апеляційних суд відхиляє, оскільки боржником не подано належних та допустимих доказів на підтвердження хвороби (неможливості самостійно перетнути кордон) його дружиною та наявність для цього медичних протипоказань, станом на момент подачі заяви та розгляду її у суді. Подана ОСОБА_2 виписка № 11704 Волинської обласної клінічної лікарні свідчить про проходження ОСОБА_7 лікування в період з 16.08.2005 по 31.08.2005.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення зазначених процесуальних норм права заявником не надано до суду доказів які б свідчили про вчинення ним дій спрямованих на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 28.09.2015. Також заявником не було надано доказів на підтвердження існування виключних обставин, за яких доцільним є скасування тимчасового заходу обмеження у праві виїзду за кордон, а тому підстави для скасування тимчасового обмеження відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц (провадження № 61-6899св19), є безпідставними з огляду на таке.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц (провадження № 61-6899св19) встановлено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано відносно керівника боржника юридичної особи, якого в подальшому було звільнено із займаної посади керівника підприємства - боржника. При цьому, обмеження з нього у зв`язку з такими обставинами не були скасовані. Тому, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що такий обмежувальний захід підлягає скасуванню, оскільки за встановлених обставин обмеження права особи не покидати країну не може уважатися виправданим.

Натомість у справі, що є предметом перегляду, обставини справи стосуються застосування обмеження у праві виїзду до фізичної особи за невиконання ним судового рішення, яким стягнуто з нього заборгованість на користь банку та яке боржником не виконано і до сьогодні.

Тобто у даній справі таке обмеження є виправданим та пропорційним заходом втручання у права боржника.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час відсутні підстави для скасування обмежувальних заходів, оскільки зобов`язання щодо сплати боргу боржником не виконано, а обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 є єдиним ефективним заходом для виконання рішення суду.

Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до заперечень боржника в ухиленні від виконання виконавчих документів, і не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом та не спростовують висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, яка відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території держави.

Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Безпідставне та необґрунтоване невиконання рішень суду, якими стягнуто з ОСОБА_2 суму боргу, порушує законні права та інтереси стягувача та нівелює сутність рішення суду та мету його ухвалення.

Разом з тим, відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України (частина 8 статті 441 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для Згідно з приписами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає. Доводи ж апеляційної скарги, поданої боржником, не спростовують вірних висновків суду та не впливають на законність даної ухвали.

Керуючись статтями 374-375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: