Справа №938/228/23
Провадження № 2/938/112/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Чекан Н.М.

з участю секретаря судового засідання Івасюк Г.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, залишення шлюбного прізвища « ОСОБА_3 » та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Верховинського районного суду Івано-Франківської області поступила позовна заява від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, залишення шлюбного прізвища « ОСОБА_3 » та стягнення аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі.

Підставою звернення до суду є те, що сторони уклали шлюб 12.02.2021 року у Верховинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 7. У сторін є син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, не можуть дійти згоди у вирішенні простих побутових питань. Кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Більше того, вони втратили почуття взаємної любові і підтримки. На даний час проживають в одному будинку, але не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Примирення та подальше життя неможливе, оскільки відповідач вчиняє щодо позивача психологічне насилля та застосовує грубу фізичну силу. Рішення про розірвання шлюбу вона прийняла остаточно і змінювати його не має намірів, оскільки примирятись з відповідачем вони пробували неодноразово, однак все безрезультатно. А тому, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить її інтересам, інтересам відповідача та інтересам їхнього сина. Син проживає разом зі позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання сина, будь - якої матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, хоча має змогу таку надавати. Самостійно їй важко піклуватися і забезпечувати дитину всім необхідним, зважаючи на те, що вона не працює так як зайнята доглядом за дитиною до трьох років. Син росте та потребує нормального харчування, придбання одягу, лікування, витрат на придбання розвиваючих ігор. Усе це потребує значних коштів, а враховуючи високі ціни та підвищення рівня необхідних витрат, позивач сама не здатна в повній мірі цього забезпечити. Вважає, що батько повинен сплачувати аліменти у сумі 3000 гривень щомісячно на дитину, оскільки відповідач, хоч офіційно не працює, але заробляє на тимчасових заробітках та має значний стабільний дохід.

Ухвалою суду 13.04.2023 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с. 23,28), її представник - адвокат Юрчук С.В. подала до суду заяви про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 24, 32).

Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, суду пояснив, що ОСОБА_5 14.01.2021 року є його сином, тому він згідний сплачувати аліменти на його утримання в розмірі зазначеному позивачем. З приводу розірвання шлюбу відповідач заперечував та просив відкласти розгляд справи, яке судом задоволено.

Надалі в судове засідання 26.05.2023 року відповідач також з`явився, пояснив суду, що бажає зберегти сім`ю, просив відмовити в задоволенні позову в частині розірвання шлюбу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову з таких підстав.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України, відповідно до ст. 124 якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно з вимогами ст. ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо припинення шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що Верховинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 12.02.2021 року складено актовий запис № 34, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.13).

12.02.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у Верховинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складено актовий запис № 7, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с.6).

Із акта обстеження гр. ОСОБА_2 від 03.04.2023 року №247 Пробійнівського старостинського округу Білоберізької сільської ради (а.с.12) вбачається, що вона проживає в АДРЕСА_1 з сином, чоловіком та матір`ю, між подружжям неприязні відносини, які призводять до складних ситуацій в сім`ї.

Із копії рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 28.04.2023 року (а.с.30) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто відповідачу, за вчинення домашнього насильства відносно його дружини видано обмежувальний припис, яким заборонено йому на строк три місяці:

- перебувати в місці проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближатися на 50 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , інших місць частого відвідування ОСОБА_2 ;

-особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею;

- вести листування, телефонних переговорів, смс-переписок з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно зі ст.112 Сімейного Кодексу (далі - СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК).

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки відповідач застосовує домашнє насильство щодо неї.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем.

На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивач не бажає зберегти їх сім`ю та наполягає на розлученні, суд не може покласти на неї обов`язок збереження сім`ї при наявності категоричного заперечення цього.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому шлюб між ними необхідно припинити шляхом його розірвання.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Тому за бажанням позивача суд залишає позивачу її шлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити, що, розглядаючи дану позовну вимогу в цій цивільній справі, суд керується принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, який визначений у п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Цією нормою передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних обов`язків, що закріплений у ч.2 ст.51 Конституції України та в ст.180 СК України.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

У ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України).

Позивач наполягає на стягненні аліментів з відповідача саме в твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимогі на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, то суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в частці від його доходу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 року у справі № 490/4522/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У ч. 2 ст. 182 СК України закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2023 року 2272 гривні.

Враховуючи, що дитина сторін віком до 6 років, то прожитковий мінімум в розрахунку на місяць становить становить 2272 гривень, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто не менше 1136 гривень на дитину.

Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 року по справі №759/10277/18 зазначив, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Тобто Верховний Суд уважає, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Зважаючи на вищевказане, враховуючи, що відповідач не заперечував у судовому засіданні щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі, зазначеному в позовній заяві, то суд вважає за необхідне стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в сумі 3000 гривень .

Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дітей, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

У ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами 10.04.2023 року, тому з 11.04.2023 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. В ст. 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів у межах суми платежів за 1 місяць.

Враховуючи вищевказані вимоги законодавства, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у межах суми платежів за 1 місяць.

У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

За позовною вимогою про розірвання шлюбу та залишення прізвища « ОСОБА_3 » з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», то, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1073,60 гривень судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 110-112, 113 СК України, ст. ст.142, 258-259, 263-265, 282 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Шлюб, зареєстрований у Верховинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 12.02.2021 року, актовий запис №7, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачу « ОСОБА_3 ».

Стягувати зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Стягнення аліментів на утримання дитини розпочати з 11.04.2023 року і до досягнення нею повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1073,60 (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок) гривень сплаченого нею судового збору.

Стягнути зі ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 1073,60 (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 , присілок Дониківка, 19 села Пробійнівка Верховинського району Івано-Франківської області;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія ЧЕКАН