Номер провадження: 22-ц/813/5447/23
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою Приморської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року по цивільній справі за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про виселення з квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про виселення їх із квартири АДРЕСА_1 . Зазначаючи, що квартира, неприватизована та відноситься до житла комунального житлового фонду. Особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_2 відкритий на громадянку ОСОБА_4 . В Приморській районній адміністрації Одеської міської ради відсутні звернення від основного квартиронаймача ОСОБА_5 стосовно надання дозволу на вселення ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_3 в кватиру 8 будинку АДРЕСА_2 , а Приморська районна адміністрація Одеської міської ради не давала дозвіл ОСОБА_1 с дружиною ОСОБА_6 на вселення в цю квартиру. У відповідності до вимог ч.2. ст. 3 СК України громадянка ОСОБА_4 , як основний винаймач зазначеного житла повинна була надати Відповідачам дозвіл на мешкання в цій квартирі. Відповідачі по справі ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 не мають жодних документів, які підтверджують законність вселення та проживання в квартирі АДРЕСА_3 , а саме їм не видавався ордер на вселення в зазначену квартиру та не укладався договір найму. Крім того, ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 мають у власності інше житло, а саме квартиру АДРЕСА_4 . Враховуючи зазначене Приморська районна адміністрація Одеської міської ради вимагає виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про із квартири АДРЕСА_1 . Представник Відповідачів ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_3 Адвокат Аверіна В.В. заперечила проти заявлених позовних вимог пославшись на наступні дані та документи. Громадянка ОСОБА_4 дійсно мешкає за адресою АДРЕСА_1 , однак зазначена квартира є комунальною, тому громадянка ОСОБА_4 володіє частиною зазначеної квартири, а саме однокімнатною квартирою розмір якої становить 34,55 кв. м, це підтверджується копією довідки КП «ЖКС «Порто-Франківський» та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 2007 року. Відповідачі в свою чергу мешкають у двокімнатній квартирі загальною площею 44,8 кв. м (т. 1, а. с. 1-24).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 13 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про виселення з квартири, відмовлено (т. 1, а. с. 176-182).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального права. Окрім того апелянт вказує, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 листопада 2021 року у відповідачів у приватній спільній частковій власності знаходиться квартира за адресою: АДРЕСА_5 . При цьому, апелянт вказує на те, що інформація щодо права власності на спірну квартиру відсутня, тобто фактично, квартира належить територіальній громаді м. Одеса, тому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мали права на вселення та користування спірною квартирою за адресою: АДРЕСА_3 . Тому укладення договору найму та відкриття особового рахунку буде суперечити нормам чинного законодавства. Спірне житлове приміщення, яке відноситься до житлового фонду комунальної власності, має бути надане для заселення особам, які перебувають в Приморській районній адміністрації на обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов. Відповідно до архівних даних Приморської районної адміністрації, дозвільні документи на вселення відповідачів у вищезазначену квартиру відсутні. В результаті чого незаконні дії ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо самовільного зайняття житлового приміщення, порушують права осіб, які у встановленому законом порядку мають право на отримання вивільненого житлового приміщення. При цьому апелянт вказує, що відповідачі перебувають на громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, станом на 01.01.2023 загальна черга в обліку складає № 5267 (т. 1, а. с. 190-206).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 травня 2023 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження (головуючий суддя Приходько Л.А.) (т. 1, а. с. 240-241).

У зв`язку з достроковим закінченням відрядження судді Херсонського апеляційного суду Приходько Л.А., згідно рішення Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 15 червня 2023 року, цивільну справу було розподілено на колегію суддів в складі: головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Громіка Р. Д. (а. с. 257).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.06.2023 справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

29.05.2023 представник відповідачів адвокат Аверіна Вікторія Валеріївна подала відзив на апеляційну скаргу. Представник відповідачів зазначила, що всі доводи апеляційної скарги були розглянуті судом першої інстанції та на них була надана відповідна оцінка. Відповідачі надали достатні докази на підтвердження того, що проживають в спірній квартирі більш ніж 20 років. Обидва відповідачі працювали в КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський». В березні 1998 року їм було надано вільне житло (дві кімнати у комунальній квартирі АДРЕСА_1 ), яке вони займають на теперішній час. Вказані обставини, також, підтверджуютьсякопіями та оригіналами трудових книжок відповідачів. Відповідачі сплачують комунальні платежі, всі облікові рахунки відкриті на їх ім`я, що підтверджується відповідями на запити та квитанціями про оплату послуг. Також в матеріалах справи наявна довідка від 28.09.2006 про те, що відповідач ОСОБА_1 , дійсно мешкає в квартирі АДРЕСА_1 . Частка власності відповідачів у квартирі АДРЕСА_4 не може задовольнити їх законне право на нормальне житло з огляду на замалу житлову площу, тому відповідачі перебувають на обліку поліпшення житлових умов. Представник відповідачів зауважує, що апелянт-позивач в суді першої інстанції просив розглядати справи за його відсутності навіть після того, як судом було визнано його явку обов`язковою. Вказана поведінка свідчить про відсутність інтересу позивача до цієї справи та нехтування процесуальними правами. Крім іншого, представник відповідачів зауважує, що апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги письмові докази та не надав їм оцінку, однак апелянт не вказує про які саме докази йде мова і як вони вплинули на правомірність ухвалення рішення. Відповідачі неодноразово зазначали про те, що їм надали спірні кімнати в комунальній квартирі як співробітникам комунального підприємства КП «Дирекція єдиного замовника «Центральне», тобто на підставі ст. 118 ЖК України, однак апелянт не звертає жодної уваги на цей факт та ігнорує ту обставину, що відповідачі мали право на отримання житла (т. 1, а.с. 249).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні відповідачів адвокат Аверіна Вікторія Валеріївна підтримала апеляційну скаргу.

Апелянт в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення.

Оскільки апелянту був наданий повний обсяг процесуальних прав, в тому числі на подання додаткових пояснень в справі, заявлення клопотань тощо, свою позицію щодо вказаної справи апелянт висловив в своїй скарзі, зважаючи на те, що апелянт є ініціатором процесу на даній стадії, що покладає на нього відповідний обсяг процесуальних обов`язків, апеляційний суд вирішив розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі по справі були заселені в квартиру АДРЕСА_1 раніше ніж громадянка ОСОБА_4 та не мають жодних родинних зв`язків між собою, не є членами родини один одного, тому вони не повинні були отримувати дозвіл у неї для вселення у свою житлову площу.

Надані до суду Сторонами документи свідчать про те, що Відповідачі працювали в КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський»: ОСОБА_3 з 09.11.1987 по 2001, в якості двірника, що підтверджується відповідними записами в її трудовій книжці № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 з 11.11.1997, в якості майстра ЖЄУ-33 та інших посадах до 2013 року згідно з копії трудової книжки НОМЕР_2 .

Попри наявність у Відповідачів у власності частини житлового приміщення загальна площа якого становить 23, 6 кв.м. за адресою, АДРЕСА_4 вони потребують поліпшення житлових умов, про що свідчать матеріали справи

Відповідачі мешкають у квартирі АДРЕСА_1 багато років, власники зазначеного житлового приміщення завжди знали про те, що вони там мешкають, за весь цей час не було пред`явлено жодних вимог до них про необхідність звільнення зазначеного житла. Така вимога з`явилась тільки після того як вони вирішили оформити відповідно до вимог законодавства своє право проживання в цьому житловому приміщенні своїми зверненнями до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в 2020 2021роках та подачі до суду позову про визнання за ними права на проживання в квартирі АДРЕСА_6 в 2021році (справа №522/15215/21). Зазначене свідчить про відсутність нагальної соціальної потреби у зазначеному житловому приміщенні для органів місцевої влади.

Тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції відповідно до копій листів Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.02.2021 та від 11.02.2021 квартира АДРЕСА_3 належить до службових житлових приміщень (т. 1, а.с. 21,22).

Відповідно до наданих суду трудових книжок відповідачі працювали в КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський»: ОСОБА_3 з 09.11.1987 року по 2001, в якості двірника, що підтверджується відповідними записами в її трудовій книжки № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 з 11.11.1997, в якості майстра ЖЄУ-33 та інших посадах до 2013 року згідно з копії трудової книжки НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 86-91).

Відповідно до копії Довідки КП ЖКС «Порто-Франківський» від 28.09.2006 ОСОБА_1 дійсно проживає в квартирі АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 19).

Відповідачами надано до суду копію розрахункової книжки за електричну енергію, яка оформлена філією Центральний РЕМ підприємства ВАТ «Одесаобленерго» в 2006 році на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 . Відповідно до вказаної розрахункової книжки відповідач регулярно сплачував платежі за використання електричної енергії (т. 1, а.с. 168-172).

Відповідно до листа ТОВ «Одесагаз-постачання» за вих. №5.0-12/12441 від 10.11.2022 ТОВ «Одесагаз-постачання» почало працювати в м. Одесі на підставі ліцензії, виданої відповідно до Постанови НКРЕКП № 1645 від 28.05.2015 та здійснювало постачання природного газу за адресою АДРЕСА_3 з 01.07.2015 на ім`я ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 159-160).

Відповідно до листа від ТОВ «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» за вих.№587/06-02-4551 від 28.11.2022 ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» почало працювати в м. Одесі на підставі ліцензії, виданої відповідно до Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2019 та здійснювало постачання електричної енергії за адресою АДРЕСА_3 з 01.01.2019 на ім`я ОСОБА_1 , на якого було відкрито особовий рахунок (т. 1, а.с. 161).

Відповідачами регулярно здійснювалась оплата послуг електропостачання в спірну квартиру, що підтверджується наданими до суду квитанціям (т. 1, а.с. 116-124).

Крім іншого, факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 з 1998 року, підтверджується нотаріально посвідченими заявами громадянок ОСОБА_7 (мешкає АДРЕСА_1 ) , ОСОБА_8 (мешкає АДРЕСА_7 ), ОСОБА_9 (мешкає АДРЕСА_8 ), які є сусідами в будинку (т. 1, а.с. 164-166).

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до п. 15 Постанови ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 N 37 (зі змінами та доповненнями) «Про службові жилі приміщення» службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні.

Відповідно до п.1.2. Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, Затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року N 37 працівники житлово-комунального господарства: начальник житлово- експлуатаційної контори, керуючий будинками, головний інженер житлово-експлуатаційної організації, майстер технічної дільниці, особи, які прийняли на комплексне обслуговування за сімейним підрядом жилий будинок (жилі будинки), слюсар-сантехнік, слюсар-електрик, слюсар по обслуговуванню теплових мереж, слюсар по обслуговуванню теплових пунктів, слюсар по експлуатації та ремонту газового устаткування, монтажник санітарно-технічних систем і устаткування, покрівельник, електромеханік по ліфтах. Майстер озеленення, тракторист, робітник-озеленювач районного підприємства з обслуговування та догляду за зеленими насадженнями. Двірник житлово-експлуатаційної організації, адміністративного будинку, будинку-інтернату, школи-інтернату, спецшколи, дитячого будинку, санаторію, будинку (бази) відпочинку, пансіонату, профілакторію, піонерського табору, туристського господарства.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2014 року N 6-рп/2014право на житло здійснюється громадянами в порядку, визначеному Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України. З метою забезпечення цього права в житловому законодавстві України передбачено надання службових жилих приміщень. Такі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (частина 1 статті 118 Кодексу).

Відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп, осіб з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України осіб які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, які надали їм службове жиле приміщення не менш як 10 років.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідачі вселилися в квартиру АДРЕСА_3 як до службового житлового приміщення на підставі трудових відносин в зв`язку з роботою в комунальному підприємстві. Вказана квартира належить до службових житлових приміщень, що, в тому числі, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось позивачем. Відповідачі впродовж тривалого часу проживають у вказаній квартирі, оплачують комунальні платежі за користування квартирою, мають особові рахунку на надання послуг з газо- та електропостачання, факт їхнього проживання підтверджується заявами свідків. При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання виселення відповідачів зі спірної квартири впродовж часу проживання в квартирі (більш ніж 20 років) позивачем не ініційовувалось до моменту звернення відповідачів з заявами про укладення договору тайну та відкриття особового рахунку на спірну квартиру.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апелянта.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянка ОСОБА_4 мешкає за адресою АДРЕСА_1 та володіє однокімнатною квартирою розмір якої становить 34,55 кв.м., це підтверджується копією довідки КП «ЖКС «Порто-Франківський» та рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №2-9732/07 від 07.12.2007 (т. 1, а.с. 112).

Відповідачі мешкають у двокімнатній квартирі загальною площею 44,8 кв.м за адресою АДРЕСА_1 . Зазначені квартири мають окремі ходи та окремі особові рахунки щодо сплати комунальних послуг за них.

Вказані обставини підтверджуються копією довідки КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» від 12.08.2022 №199 та технічного паспорту на житлове приміщення квартири АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 41-44).

Отже, громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і його дружина ОСОБА_3 дійсно мешкають у різних приміщеннях, які мають різні розміри, не є членами однієї сім`ї, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо того, що відповідачі вони не повинні були отримувати дозвіл у ОСОБА_4 для вселення в квартиру.

Вказані обставини не були спростовані апелянтом в процесі розгляду справи, доказів існування інших обставин апелянтом не надавалось.

Крім того, позивач не заперечував та жодним доказом не спростував той факт, що Відповідачі мешкають в спірній квартирі більш ніж 20 років.

Вказані обставини спростовують відповідні доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до пункту 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 у новій редакції від 23 листопада 2016 року житлове приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра житлової площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в даному населеному пункті.

Відповідно до ст. 49 ЖК України понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів. Громадянам, що хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, а також громадянам, яким ця площа необхідна за умовами і характером виконуваної роботи, розмір додаткової жилої площі може бути збільшено.

Відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_4 разом із громадянкою ОСОБА_6 , яка мешкає в цій квартирі разом із зареєстрованим в ній неповнолітнім ОСОБА_10 2005 року народження, що підтверджено відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 02.08.2021. Загальна площа квартири АДРЕСА_4 становить 23,6 кв.м., а житлова 16 кв.м. Відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить кожному по третій частині зазначеної квартири, тобто по 7,9 кв.м. (т. 1, а.с. 13-14, 45).

Відповідно до Витягу із розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №473 від 07.10.2021року Відповідачів було взято на облік як осіб, які потребують поліпшення житлових умов (т. 1, а.с. 24).

Відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи із наявним хронічним захворюванням на гепатит С з 2013року, що підтверджено наданими до суду виписками із медичних документів ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 47,48-51). Відповідачка ОСОБА_3 є пенсіонеркою за віком (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Вказані обставини підтверджують, що наявність у власності відповідачів частини комунальної квартири АДРЕСА_4 не свідчить про те, що відповідачі забезпечені житлом. Більш того, частина житла, яким вони володіють є менше встановленої законом норми жилої площі на одну особу. Необхідність поліпшення житлових умов, також, підтверджується фактом взяття відповідачів на облік, як осіб, які потребують поліпшення житлових умов. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи із наявним хронічним захворюванням на гепатит С, а відповідач ОСОБА_3 пенсіонерка. Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги.

Одночасно, апеляційний суд зауважує, що в процесі розгляду справи, в контексті встановлених обставин справи та наданих до суду доказів, позивач не довів жодними переконливими обґрунтуваннями та достатніми доказами необхідність виселення відповідачів зі спірної квартири, яка була отримана ними у встановленому законом порядку. Суд першої інстанції в повній мірі встановив всі обставини, які мають значення для справи та з врахуванням всіх доказів і пояснень сторін надав всебічну оцінку обставинам справи та дійшов правильних висновків по суті спору.

Таким чином, з врахуванням вище наведеного, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний цієї текст постанови складений 24 листопада 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк