Справа № 191/2141/23
Провадження № 2-з/191/10/23
У Х В А Л А

іменем України

19 травня 2023 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Порошина О.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі адвоката Садиленко Олексія Леонідовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих знищенням речі з урахуванням втрат від інфляції та трьох відсотків річних, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих знищенням речі з урахуванням втрат від інфляції та трьох відсотків річних.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на транспортний засіб Hendai Sonata, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Заборонити усім без виключення особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з: відчуженням у будь-який спосіб, передачею в заставу (іпотеку), в обтяження в будь-який інший спосіб, щодо наступного майна: транспортний засіб Hendai Sonata, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач послалася на те, що Як вбачається зі змісту позовної заяви, внаслідок спільних діянь Відповідачів джерело підвищеної небезпеки - транспортний засіб Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , опинився під керуванням неповнолітньої особи, яка не мала посвідчення водія, не знала і грубо порушувала вимоги Правил дорожнього руху, що призвело до заподіяння матеріальних збитків - знищення транспортного засобу, належного ОСОБА_1 . При цьому впродовж розгляду судами першої та апеляційної інстанцій справи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, останній разом зі своїм Захисником використали повний спекір процесуальних диверсій, спрямованих на затягування розгляду справи. Крім того, як тільки судове рішення, яким констатована вина ОСОБА_4 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, набрало законної сили (06.04.2023 року), ОСОБА_4 невідкладно (18.04.2023 року) здійснив відчуження належного йому транспортного засобу: ВАЗ 07 року випуску. Вказане підтверджується Листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області № 31/4-99аз-2023 від 27.04.2023 року. Також Відповідачі у 2023 році здійснили відчуження транспортного засобу Fiat Ducato 2002 року випуску, що підтверджується Відповіддю № 25/04/2023-01 від 25.04,2023 року, наданою ТОВ Інтернет-Реклама РІА. Отже, Відповідачі вживають послідовні дії, спрямовані на відчуження свого майна, з метою унеможливити примусове виконання рішення суду про стягнення матеріальних збитків, що зведе нанівець роботу, виконану в межах даного судового провадження, зробивши неможливим ефективний захист та поновлення порушених прав і інтересів ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частинами першою, третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо-обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням в цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання заявника на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити і унеможливити виконання рішення суду не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зі змісту ст. 149 та 151 ЦПК України вбачається, що до предмету доказування під час розгляду заяви про забезпечення позову, зокрема входять обставини, які свідчать про те, що невжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору, що виник між сторонами, є відшкодування матеріального збитку, завданих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд ураховує, що заявник належним чином не обґрунтував свого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист його прав, за захистом яких він звернувся до суду. У заяві належним чином не обґрунтовано, які існують обставини, що можуть свідчити про реальну можливість невиконання рішення суду у разі задоволення позову, тим більше, що вказаний транспортний засіб не є предметом спору, крім того заявником не надані відомості щодо вартості вказаного транспортного засобу, що не дає суду можливості визначити співмірність виду забезпечення позову із заявленими вимогами.

В заяві про забезпечення позову не наведено обставин, які б давали підстави вважати, що рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, може бути не виконане з боку відповідачів.

Згідно з імперативними приписами ч. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Отже, зазначена заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, як це передбачено п. 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України.

При цьому, суд звертає увагу заявника на тому, що питання необхідності застосування зустрічного забезпечення вирішується судом, а не заявником, і саме заявник зобов`язаний вказати, у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 151 ЦПК України, пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки доводів наданих заявником щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності і обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі адвоката Садиленко Олексія Леонідовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих знищенням речі з урахуванням втрат від інфляції та трьох відсотків річних.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. О. Порошина