Справа № 307/2313/22
Провадження № 2/307/487/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у задоволенні заяви про відвід судді

23 травня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бряник М.М.

секретар судового засідання - Немеш Д.І.

розглянувши заяву адвоката Кохман М.В. про відвід головуючого у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_4 та Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» про припинення права на частки у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тячівського районного суду перебуває цивільна справа № 307/2313/22 (Провадження № 2/307/487/22) за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Майстренко Наталія Миколаївна до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_4 та Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» про припинення права на частки у спільному майні.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.07.2022. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Від представника позивачки, адвоката Кохман М.В. 23.05.2023 до суду надійшла заява про відвід головуючого у справі, у якій адвокат зазначає, що суддя Бряник М.М. прямо не зацікавлений в результаті даної справи, але у них виникає сумнів в його упередженості. Мотивуючи причину для відводу вказує, що суддя Бряник М.М. разом із сином позивачки ОСОБА_1 у м. Києві складав іспити на зайняття посади прокурора, де подружилися з останнім, як земляки. При цьому зазначає, що син позивачки працює в Генеральній прокуратурі та в день розгляду в Тячівському районному суді іншої справи, вона бачила його біля приміщення суду, що на її думку свідчить про вплив на розгляд цих справ, як працівника Офісу Генерального прокурора.

Крім цього зазначає, що син позивачки, добре знайомий чи навіть товариш судді Бряника М.М. та може вплинути на результат розгляду справи.

Як підставу для відводу головуючого судді, також зазначає, що у червні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася із позовом до суду про припинення права власності на 1/12 частку майна, де після проведення автоматизованого розподілу справ між суддями Тячівського районного суду, головуючим по справі суддею, було визначено суддю Бряник М.М. Розгляд справи було призначено аж на кінець вересня 2022 року і позивачка чекала поки справа буде розглядатися суддею Бряник М.М. Крім цього вказує, що у серпні 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду про виділ їх долі у спадковому майні та справу було розподілено головуючому судді Чопик В. В., однак позивачка ОСОБА_1 через свого адвоката написала клопотання про зупинення справи до вирішення справи суддею Бряник М.М. та через Закарпатський апеляційний суд, скасувала ухвалу про зупинення справи суддею Бряник М.М., і домоглася, щоб все таки справу розглядав суддя Бряник М.М.

Адвокат вказує, що з цих підстав заявляє судді Брянику М.М. відвід.

Зазначена заява про відвід судді надійшла до Тячівського районного суду Закарпатської області 23.05.2023, при цьому судове засідання у справі було призначено на 25.05.2023 о 13.30 год., тобто заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання. Відтак у відповідності до приписів ч. 3 ст. 40 ЦПК України заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно з ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Питання про відвід судді вирішено судом без повідомлення учасників справи.

Розглянувши вказану заяву про відвід судді та оцінивши наведені представником відповідача підстави для відводу судді, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За змістом ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи одна з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право учасника справи за наявності сумнівів у безсторонності суду заявити відвід одному із суддів або всьому складу суду, що розглядають справу, закріплене законодавством і спрямоване на усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості суду і, як наслідок, забезпечення довіри до судових рішень.

При цьому, вирішуючи питання щодо відводу, слід виходити із поняття упередженості судді в процесі розгляду справи. Для того, щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони мають бути доведені.

Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 13 жовтня 1994 року № (94) 12 та від 17 листопада 2010 року № CM/Rec (2010), вимагають від держав - учасниць вжиття всіх належних заходів для забезпечення поваги, захисту і сприяння незалежності та неупередженості суддів. Судді повинні приймати свої рішення цілком незалежно і мати змогу діяти без обмежень, без неправомірного впливу, підбурення, тиску, погроз, неправомочного прямого чи непрямого втручання, незалежно, з чийого боку та з яких мотивів воно б не здійснювалось, мають бути цілком вільними у винесенні неупередженого рішення у справі, яку вони розглядають, покладатись на своє внутрішнє переконання, власне тлумачення фактів та чинне законодавство.

Частина 1 ст. 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі «П`єрсак проти Бельгії» Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами проявів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Суд вважає, що поведінка головуючого судді не дає жодних об`єктивних підстав вважати, що він не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду даної справи.

Доводи заявника в частині упередженості судді не ґрунтуються на нормах ЦПК України, нею не зазначено і не доведено наявність обставин, які б вказували на необ`єктивність або упередженість головуючого судді.

Припущення, адвоката Кохман М.В. про можливе знайомство з кандидатом на зайняття посади прокурора під час оголошеного конкурсу на зайняття посади прокурора, враховуючи чисельність кандидатів, які брали участь у цьому конкурсі та перелік прізвищ яких знаходився у вільному інтернет доступі, не може слугувати достатньою підставою для усунення судді від розгляду цієї або будь-якої іншої справи.

При цьому не може бути підставою для відводу судді, призначення ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.07.2022 року судового засідання на 9 год. 30 хв. 30.09.2022.

Інших обставин, які б викликали сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, або ж слугували підставою для відводу судді з інших підстав, не виявлено.

Про безпідставність заявленого відводу, свідчить також та обставина, що такий відвід в порушення положень ч.3 ст.39 ЦПК України, заявлено не після відкриття провадження у справі, а лише після скасування постановою Закарпатського апеляційного суду від 7.03.2023 ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2022 року, якою було задоволено клопотання представника відповідача, адвоката Кохман М.В. про зупинення провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі 1/6 частини спадкового житлового будинку та земельної ділянки (справа 307/3060/22 провадження 2/307/613/22), що зумовлює необхідність продовження провадження у справі.

Враховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд дійшов висновку, що заявником не зазначено та не доведено будь-які обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості головуючого у справі судді при вирішенні даної цивільної справи.

За наведених обставин, підстав для задоволення заяви про відвід головуючого судді Бряник М.М. суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 33, 36, 40, 41, 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача, адвоката Кохман М.В. про відвід головуючого судді Бряник Миколи Миколайовича у цивільній справі № 307/2313/22 провадження №2/307/487/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_4 та Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» про припинення права на частки у спільному майні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бряник М.М.