КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 753/1032/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4143/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Комарцева Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

24 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі під час якого у сторін народились діти, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З урахуванням того, що наразі Позивач перебуває у декретній відпустці та немає доходів, то розмір витрат на двох дітей складає: 12 000 грн.

Позивач посилається на те, що діти проживають з нею та повністю знаходяться на її утриманні, натомість відповідач не в повному обсязі приймає участі у утриманні доньок, не бере участь у їх вихованні, а тому керуючись положенням ч. 5 ст. 183 СК України, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення дітьми повноліття.

Також зазначала, що у зв`язку із складним матеріальним становищем позивач потребує матеріальної допомоги від відповідача, тому що на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку та не працює, у зв`язку із чим також просила стягнути на її користь аліменти до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 з усіх видів доходу відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17.01.2022 до досягнення дитиною повнолітня.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. за позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання дітей.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду, тобто із 17.01.2022 і до досягнення дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. за позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання дружини.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду за встановленою законом підсудністю, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що суд першої інстанції в порушення диспозитивності, ухвалив рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача в розмірі 1/3 частки від його доходу, проте звертаючись до суду позивачка у своїй позовній заяві від 17.01.2022 просила суд стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/6 від заробітку (доходу) платника аліментів, тобто, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог. Матеріали справи не містять інших заяв та клопотань, якими позивачка змінила б розмір позовних вимог в частині стягнення аліментів на її утримання.

Також вказував на те, що, Дарницький районний суд м. Києва ухвалив оскаржуване рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції, оскільки позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою справа підсудна - Оболонському районному суду м. Києва. У свою чергу, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою справа підсудна Дніпровському районному суду м. Києва.

Посилався і на те, що відповідач участі в справі не брав, жодних процесуальних документів до суду не подавав, судові засідання у справі не проводилися, а відтак, відповідач не мав змоги заявити суду про непідсудність даної справи, а також не мав представника (адвоката), який би міг роз`яснити йому щодо особливостей територіальної підсудності.

Вказував, що суд не врахував наявність у відповідача ще однієї дитини сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який наразі навчається на 3 курсі Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця за кошти відповідача.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 народилась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини записаний ОСОБА_2 .

Зі свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_5 . Батьком дитини записаний ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з матеріального становища сторін, а також обов`язку утримувати дітей, врахувавши працездатний вік платника аліментів.

Колегія суддів не може повною мірою погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

В силу ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, статтями 180, 181, 184 СК України встановлено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та визначено способи утримання дітей, в тому числі і шляхом присудження аліментів. При цьому право вибору способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину наділено батька, з яким проживає дитина.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є працездатним, відповідно до ст. 180 СК України зобов`язаний утримувати свою дитину. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів.

Згідно з положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Отже, суд першої інстанції зваживши на вік дітей, дані про особу позивача та відповідача, що містяться в наданих ними документах, діючи в інтересах малолітній дітей, дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку до досягнення повноліття дитини.

Як вбачається з матеріалів справи суду не надано інформації щодо відсутності у власності відповідача рухомого та нерухомого майна. Водночас він не має статусу безробітного, оскільки не перебуває на обліку у службі зайнятості, як такий, що шукає роботу.

Натомість, заперечуючи проти визначення аліментів у розмірі третини свого заробітку, відповідач не надав належних доказів неможливості сплати аліментів у такому розмірі як з огляду на своє матеріальне становище, доходи, наявність нерухомого майна, так і на свій стан здоров`я.

При визначенні розміру аліментів судом взято до уваги, що сторони добровільно не домовилися про утримання доньок, тому кошти на утримання (аліменти) дітей присуджує суд. Так як відповідач працевлаштований і має стабільний дохід, чого відповідач не заперечує, суд обґрунтовано стягнув з нього аліменти у частці 1/3 від його доходу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (висновок Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в частині необхідності стягнення аліментів на утримання дитини є правильними, оскільки приймаючи таке рішення, суд першої інстанції правомірно виходив з фінансових можливостей відповідача, працездатний вік платника аліментів, відсутність даних про його незадовільний стан здоров`ята враховував саме інтереси дітей, на користь яких стягувався вказаний розмір коштів.

Колегія суддів, вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача, що судом не було враховано факту перебування на його утриманні ще однієї дитини, сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки на день ухвалення рішення 17.02.2022 року щодо стягнення аліментів він був повнолітній, а саме з 17.11.2020 року, а тому зазначений факт при ухваленні рішення не мав враховуватися.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років колегія суддів зазначає.

Сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Так, ч. ч. 2, 3, 6 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Таке право має дружина, з якою проживає дитина і у разі розірвання шлюбу.

Позивачка указує, а відповідач не спростовує, що вона ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення найменшим сином трьох років.

Доказів про неможливість утримання дружини чоловік - батько дитини не надав.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка має право на утримання від чоловіка - батька дітей, а відповідач може надавати таку допомогу. Ураховуючи те, що позивачка перебуває у декретній відпустці, здійснює догляд за дітьми та немає можливості працевлаштуватися, а відповідач фізично здоровий, має можливість отримувати дохід.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звертаючись до суду першої інстанції позивач просила стягнути на її користь аліменти до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 з усіх видів доходу відповідача. Отже спосіб стягнення аліментів визначається саме позивачем.

Однак, суд першої інстанції вказаного не врахував та стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції, змінивши спосіб присудження аліментів, вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно п.4 ч.1, ч.4 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин, у відповідності до ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни резолютивної частини рішення - з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

В решті частині рішення суду є законним і обґрунтованим.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення підсудності розгляду справи, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін.

01 лютого 2022 року ОСОБА_2 отримав вказану копію ухвали суду першої інстанції разом із копією позовної заяви, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.39), тобто відповідач був обізнаний про існування даної справи, що спростовує його доводи про позбавлення права на направлення до суду доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 378 ЦПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи судом першої інстанції, позивач клопотань щодо непідсудності даної справи Дарницькому районному суду м. Києва не заявляв.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд не врахував наявність зазначених вище обставин, тому колегія суддів вважає за необхідне з підстав, визначених ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 1/3 до 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду, тобто із 17.01.2022 і до досягнення дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року - змінити, зменшити розмір аліментів на утримання дружини, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 1/3 до 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду, тобто із 17.01.2022 і до досягнення дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді