РІШЕННЯ

іменем України

смт Зарічне

24 травня 2023 року Справа № 561/306/23

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Зейкан Н. М.

з участю секретаря судових засідань Левчук І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Мороз Людмили Святославівни до Зарічненської селищної ради, ОСОБА_2 про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно, -

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мороз Л. С. звернулась до суду з позовом Зарічненської слищної ради та ОСОБА_2 про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві вказувала, що 24.04.1998 року ОСОБА_3 здійснила заповітне розпорядження своїм майном і у Вичівській сільській раді склала заповіт, в якому все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось, та яке належало на день її смерті, заповіла своєму синові ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такий, що був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем, проте юридично спадщини не оформив, оскільки в заповіті ім`я останнього помилково значиться ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік ОСОБА_4 помер. Вона є спадкоємцем першої черги за законом внаслідок смерті чоловіка ОСОБА_4 оскільки проживала разом з ним на момент смерті в житловому будинку, користується земельною ділянкою, яка належала ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ №609677, виданого на підставі розпорядження Зарічненської РДА №524 від 27.12.2005 року. Оформити спадщини не може, через розбіжність імені чоловіка у заповіті.

Покликаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просила розтлумачити заповіт, що ОСОБА_3 , жителька с.Вичівка Зарічненського району Рівненської області, 24.04.1998 року склала заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і яке належатиме на день смерті на праві власності, заповіла своєму синові ОСОБА_4 . Визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,3357 га, що на території Вичівської сільської ради Зарічненського району з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровими номерами :15:000:0119 та :12:000:0159, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ №609677, виданого на підставі розпорядження Зарічненської РДА №524 від 27.12.2005 року.

В судове засідання позивачка та її представник ОСОБА_6 не з`явились. В заяві, адресованій суду, просили розглянути справу без їх участі і задоволити позов.

Представник Зарічненської селищної ради - головний спеціаліст юрисконсульт Швед І. Л. в судове засідання не з`вилась. Просила розглянути справу без її участі із врахуванням пояснень по суті справи, які вона письмово надала суду 27.04.2023 року. Просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, мотивуючи тим, що чоловік позивачки ОСОБА_4 , не зміг оформити спадщину за життя через помилку в заповіті, а тому є таким, що спадщину за заповітом не прийняв. Відповідачка по справі ОСОБА_1 , не могла успадкувати земельні ділянки після смерті чоловіка, тим більше їх оформити юридично. Позовна вимога щодо тлумачення заповіту є безпідставною, оскільки зміст заповіту не зумовлений суперечностями, неточностями, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача. В заповіті лише допущена помилка в імені спадкоємця, яке повинно розглядатись судом в порядку окремого провадження про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Окрім цього, ОСОБА_4 спадщину не прийняв, а тому безпідставною є вимога ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. В заяві про визнання позову, не заперечував проти задоволення позову. Просив провести розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1256 ЦК України встановлено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

За змістом ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Як вбачається зі змісту копії заповіту, долученої до матеріалів справи, 24 квітня 1998 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і яке належало на день її смерті на праві власності, заповіла своєму синові ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки Зарічненської селищної ради, разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с.Вичівка Зарічненського району Рівненської області були зареєстровані: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1964 року по 28.09.2016 року; ОСОБА_1 з 1969 року по даний час.

Системний аналіз положень статтей 213, 1256 ЦК України, дає підстави для висновку, що при тлумаченні змісту заповіту не допускається пошук тієї волі заповідача, яка не знайшла відображення у тексті самого заповіту, а також не допускається внесення змін у зміст заповіту, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Судом встановлено, що заповіт ОСОБА_3 не вимагає тлумачення, оскільки не підпадає жодному з трьох рівнів тлумачення.

Допущена помилка в імені, зазначеного в заповіті, не є підставою для тлумачення заповіту, оскільки жодним чином не стосується до значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Такі правовідносини вирішуються судом в порядку окремого провадження про встановлення фактів.

А тому, в задоволенні позовної вимоги в частині тлумачення заповіту, слід відмовити, оскільки відповідно до вимог статті 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Суд також відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки цивільним законодавством.

Главою 89 Цивільного кодексу України, визначений чіткий порядок оформлення спадщини.

За змістом статтей 1296, 1297, 1298 Цивільного кодексу України, спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Тобто, згідно вищевказаного порядку, позивач повинен звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, і лише після обґрунтованої відмови нотаріуса, спадковий спір вирішується в судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові представника ОСОБА_1 адвоката Мороз Людмили Святославівни до Зарічненської селищної ради, ОСОБА_2 про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Зарічненська селищна рада, місцезнаходження смт.Зарічне вул.Центральна,11 Вараського району Рівненської області, ідентифікаційний код: 04385632.

Головуючий Н. М. Зейкан