Номер провадження: 22-ц/813/1898/23
Справа № 1519/2-1807/11
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від боржника ОСОБА_3 не з`явились,

від боржника ОСОБА_4 не з`явились,

переглянувши справу №1519/2-1807/11 за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розірвання договорів позики, стягнення суми боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2021 року у складі судді Сегеди О.М., -

в с т а н о в и в :

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2012 року скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 липня 2011 року та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу 3483853,00 грн.; рішення набрало чинності 29 березня 2012 року.

Виконавчі листи у справі №1519/2-1807/11 видано Малиновським районним судом м. Одеси 04 травня 2012 року та звернуто стягувачем до виконання, в ході якого з публічних торгів реалізовано належне боржникам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 рухоме та нерухоме майно, виручені від реалізації грошові кошти в загальній сумі 93216,60 грн. та 117044,79 грн. відповідно перераховано стягувачу у рахунок погашення стягнутої судовим рішенням суми боргу.

08 вересня 2014 року державним виконавцем ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області виконавчі провадження №32576162, №32572787, №32576570 закриті.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2017 року ОСОБА_1 поновлено строк для пред`явлення виконавчих листів №1519/2-1807/11 до виконання у строк до 31 липня 2020 року.

02 липня 2021 року стягувач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа №1519/2-1807/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суми боргу 3483853,00 грн. (т.3 а.с.3-4).

16 вересня 2021 року стягувач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненою заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа №1519/2-1807/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу 3483853,00 грн. та про видачу дубліката виконавчого листа №1519/2-1807/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу 3483853,00 грн. (т.3 а.с.35-38).

В обґрунтування заяви зазначено наступне. Рішення суду не виконано, що суперечить основному принципу обов`язковості виконання рішень суду. Причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання поважні, оскільки обумовлені перебуванням на утриманні хворого сина, який потребує періодичного проходження реабілітаційних заходів. За результатами парламентських виборів став народним депутатом, що мало наслідком зміну місця проживання, переїзд до м. Києва, збільшення зайнятості тощо, що в сукупності об`єктивно вплинуло на можливість вчинення дій щодо звернення виконавчого документа до виконання. Крім того, мала місце втрата виконавчого документа, що унеможливило його звернення до виконання у строк до 31 липня 2020 року.

Боржник ОСОБА_4 заяву не визнала, обґрунтувавши відсутністю поважних причин для пред`явлення виконавчого документа до виконання, стягувач на протязі чотирьох років не виявляв зацікавленості до власної справи (т.3 а.с.25-26).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2021 року заяву про видачу дублікату виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання задоволено (т.3 а.с.48-51).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу суду від 20 вересня 2021 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (т.3 ас.60-64).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість ухвали з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Участь у парламентських виборах у 2019 році, обрання народним депутатом, зміна місця проживання не є поважними причинами не пред`явлення виконавчого документа до виконання. Об`єктивно стягувач не був позбавлений можливості звернутися до суду за отриманням виконавчого листа у разі його втрати. Стягувач не виявив зацікавленості у власній справі, на направлені листи про надання банківських реквізитів для сплати грошових коштів не реагував.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує наведенням заявником поважних причини пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Фактичне виконання стягнутої судом суми боргу при першому зверненні до примусового виконання лише на 7% від суми стягнення, що суперечить принципу обов`язковості виконання судового рішення та дозволяє боржникам уникнути відповідальності за невиконання зобов`язання (а.с.95-96).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2012 року в справі №1519/2-1807/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу 3483853,00 грн.; рішення набрало чинності 29 березня 2012 року; рішення в порядку примусового виконання у період до 08 вересня 2014 року виконано частково на загальну суму 210261,39 грн.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.431 ЦПК України).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч.1 ст.433 ЦПК України).

Діюче законодавство не містить переліку обставин, що підлягають врахуванню судом при вирішенні питання поновлення пропущеного строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку має оцінити доводи, що наведені в обґрунтування заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та зробити висновок щодо поважності чи не поважності причини пропуску строку.

В даному випадку причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання обумовлені життєвими обставинами та втратою виконавчого документа; такі причини пропуску строку суд визнав поважними, доводи апеляційної скарги даний висновок не спростовують.

Суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст.129-1 Конституції України).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012).

За змістом визначеного статтею 18 ЦПК України імперативного припису судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно допуску до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуації, що суперечить принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язались поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі про Греції» (Hornsby v. Greece), рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Глоба проти України» №15729/07 від 5 липня 2012 року вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції серед іншого (inter alia) захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній із сторін. Відповідно виконанню судових рішень не можна перешкоджати, відмовляючи у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконує вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Остаточне судове рішення не може залишатися невиконаними на шкоду одній із сторін, в даному випадку на шкоду стягувача.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розірвання договорів позики, стягнення суми боргу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова