Номер провадження: 22-ц/813/1981/23
Справа № 1512/9530/2012
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Данильченко Олени Олександрівни в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2021 року про скасування заходів забезпеченні позову у справі за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

21 вересня 2021 року заявник громадян Туреччини ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить: скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2009 року у цивільній справі №2-2705/09 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, шляхом зняття арешту з наступного нерухомого майна:

земельної ділянки площею 1,9744 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 2,2590 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_2 ;

земельної ділянки площею 2,2590 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_2 ;

земельної ділянки площею 2,0859 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_3 .

У своїй заяві боржник посилався на те, що підстави для забезпечення позову на теперішній час відсутні, а наявні арешти перешкоджають реалізації прав ТОВ «Консалт Солюшенс», як законного власника зазначеного нерухомого майна.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, звернувся із клопотанням про розгляд заяви за його відсутності.

Інші сторони по справі у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду даного питання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі №1512/9530/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Суд скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2009 року у цивільній справі №2-2705/09 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, шляхом скасування арешту з наступного нерухомого майна:

земельної ділянки площею 1,9744 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_1 ;

земельної ділянки площею 2,2590 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_2 ;

земельної ділянки площею 2,0859 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_3 .

В апеляційній скарзі адвокат Данильченко Олена Олександрівна в інтересах позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати й ухвалити в нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись порушення судом норм процесуального права.

Відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові повістки неодноразово надсилались на усі відомі суду адреси місця їх проживання, однак судова кореспонденція повернулась до суду із довідками поштового відділення про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно зі ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, апеляційного суду.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 січня 2023 року по справі №496/4633/18 (провадження №61-11723св22).

Таким чином, оскільки судова повістка про виклик до суду була направлена, листом рекомендованою кореспонденцією, відповідачу ОСОБА_1 на адресу зазначену ним особисто в клопотанні про скасування заходів забезпечення позову, та відповідачу ОСОБА_2 на усі відомі суду адреси місця його проживання, та враховуючи, що отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а саме суду, апеляційний суд в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи.

Апеляційним судом також враховується, що цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні Одеського апеляційного суду, а саме з лютого 2022 року, тому учасники справи мали достатньо часу, в разі необхідності та достатньої зацікавленості в розгляді справи, надати суду додаткові докази чи клопотання, мали можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї правової позиції по справі, тобто в повному обсязі реалізувати свої права.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга адвоката Данильченко Олени Олександрівни в інтересах позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судом норм чинного законодавства України при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно частин 1,2 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частинами 1, 2 статті 158 ЦПК України визначено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Відповідно до частин 7-10 статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №2-2705/09 (надалі справа №1512/9530/2012) за позовом Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Під час розгляду справи, ухвалою суду від 13 лютого 2009 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні на праві власності ОСОБА_1 автомобілі: TOYOTA, модель: LANDCRUISER, рік випуску 2000, тип ТЗ: легковий універсал, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та HUMMER, модель: Н2, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий універсал, № шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , а також на все інше нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ). Накладено арешт на належні на праві власності ОСОБА_2 земельні ділянки: земельна ділянка площею 1,70 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_5 ; земельна ділянка площею 1,70 га, яка розташована за адресою: масив № НОМЕР_5 , ділянка № НОМЕР_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; земельна ділянка площею 1,70 га, яка розташована за адресою: масив № НОМЕР_5 , ділянка № НОМЕР_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; земельна ділянка площею 0,13 га, яка розташована на території АДРЕСА_6 ; земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована на території АДРЕСА_7 ; земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована на території АДРЕСА_7 ; земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована на території АДРЕСА_7 ; земельна ділянка площею 1,9744 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 2,2590 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 2,0859 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_3 .

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 липня 2009 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду від 13 лютого 2009 року про забезпечення позову.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2009 року було змінено. Виключено з резолютивної частини ухвали суду від 13 лютого 2009 року про забезпечення позову слова «Накласти арешт на все нерухоме майно що належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 )», та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_8 )». В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2009 року про забезпечення позову залишено без змін.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2011 року, задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги 50, , п/рах. № НОМЕР_8 ) заборгованість за кредитним договором №ОDVIGА00000074 від 05.11.2007 у тому числі: заборгованість по поверненню кредитних коштів в сумі 360 132,53 доларів США, що складає на час здійснення розрахунку 23 вересня 2010 року 2 899 476 грн 73 коп, заборгованість по сплаті відсотків в сумі 65 305,82 доларів США, що на час здійснення розрахунку 23 вересня 2010 року складає 517 169 грн 85 коп; заборгованість по комісії 19 320 доларів США, шо на час здійснення розрахунку 23 вересня 2010 року складає 152 998 грн 94 коп; заборгованість по сплаті пені у розмірі 154 042,09 доларів США, що на час здійснення розрахунку 23 вересня 2010 року складає 1 219 890 грн 12 коп; заборгованість по сплаті штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн; заборгованість по сплаті штрафу (відсоток від суми заборгованості) в сумі 30 240,02 доларів США, що на час здійснення розрахунку 23 вересня 2010 року складає 239 476 грн 77 коп, а взагалі на суму 635 072, 03 доларів США, що за курсом НБУ на час проведення розрахунку 23 вересня 2010 року складає 5 029 262 грн 42 коп із розрахунку 791 грн 92 коп за 100 доларів США.

18 червня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду від 06 грудня 2010 року, у зв`язку з нововиявленими обставинами, та ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 липня 2012 року рішення суду від 06 грудня 2010 року було скасовано.

Ухвалою суду від 27 вересня 2012 року було частково скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2009 року шляхом скасування арешту на автомобіль марки TOYOTA, модель LANDCRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2000, тип ТЗ, легковий універсал № шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 що належить на праві власності ОСОБА_1 . Виключено з Реєстру обтяжень рухомого майна заборону на відчуження автомобілю марки TOYOTA, модель LANDCRUISER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2000, тип ТЗ, легковий універсал № шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», , МФО 305299, р/р НОМЕР_8 заборгованість за кредитним договором ODVIGA0000074 від 05.11.2007 у розмірі 280 459, 41 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення по справі (1 дол. США=7,993 гривень) складає 2 241 712, 07 (два мільйона двісті сорок одна тисяча сімсот дванадцять) гривень 07 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», р/р НОМЕР_9 код ДРПОУ 14360570, МФО 305299 судовий збір у розмірі 1 700 гривень, та 30 гривень витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

Ухвалою суду від 20 грудня 2013 року було скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2009 року, шляхом зняття арешту з земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована на території АДРЕСА_7 ; земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована на території АДРЕСА_7 ; земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована на території АДРЕСА_7 ; земельної ділянки площею 0,13 га, яка розташована на території АДРЕСА_6 .

Разом з тим, судом встановлено, що на підставі договору дарування від 28.11.2006, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Шустовою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за номером 3112, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/2 земельної ділянки площею 1,9744 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_1 .

На підставі договору дарування від 28.11.2006, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Шустовою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за номером 3116, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/2 земельної ділянки площею 2,2590 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_2 .

На підставі договору дарування від 28.11.2006, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Шустовою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за номером 3120, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/2 земельної ділянки площею 2,0859 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_3 .

На підставі іпотечного договору (з майновим поручителем) від 04.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Левенець Т.П., реєстровий номер 459, земельна ділянка площею 1,9744 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_1 передана в іпотеку в якості забезпечення зобов`язання ОСОБА_4 за Договором відновлювальної кредитної лінії №2008/695-Ф03.14/3 від 04.04.2008, іпотекодержатель за даним договором Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УкрСоцБанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

На підставі іпотечного договору (з майновим поручителем) від 07.05.2008, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Левенець Т.П., реєстровий номер 829, земельна ділянка площею 2,2590 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_2 передана в іпотеку в якості забезпечення зобов`язання ОСОБА_5 за Договором відновлювальної кредитної лінії №2008/695-Ф03.14/23 від 07.05.2008, іпотекодержатель за даним договором Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УкрСоцБанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»).

На підставі іпотечного договору (з майновим поручителем) від 13.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Левенець Т.П., реєстровий номер 1061, земельна ділянка площею 2,0859 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_3 передана в іпотеку в якості забезпечення зобов`язання ОСОБА_6 за Договором відновлювальної кредитної лінії №2008/695-Ф03.14/48 від 13.06.2008, іпотекодержатель за даним договором Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УкрСоцБанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»).

Відповідно до умов Договору передачі прав за Іпотечними договорами від 30.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В., реєстровий номер 855, Цедент Акціонерне товариство «Альфа-Банк» передало, а Цесіонарій ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» прийняло всі права за Договором іпотеки від 04.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Левенець Т.П., реєстровий номер 459.

Відповідно до умов Договору передачі прав за Іпотечними договорами від 30.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В., реєстровий номер 852, Цедент Акціонерне товариство «Альфа-Банк» передало, а Цесіонарій ТОВ «Фінансовіа компанія «Морган Кепітал» прийняло всі права за Договором іпотеки від 07.05.2008, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Левенець Т.П., реєстровий номер 829.

Відповідно до умов Договору передачі прав за Іпотечними договорами від 30.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В., реєстровий номер 858, Цедент Акціонерне товариство «Адьфа-Банк» передало, а Цесіонарій ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» прийняло всі права за Договором іпотеки від 13.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Левенець Т.П., реєстровий номер 1061.

Відповідно до умов Договору передачі прав за Іпотечними договорами від 01.07.2021, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В., реєстровий номер 862, Цедент ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» передало, а Цесіонарій ТОВ «Консалт Солюшенс» прийняло всі права за Договором іпотеки від 04.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Левенець Т.П., реєстровий номер 459.

Відповідно до умов Договору передачі прав за Іпотечними договорами від 01.07.2021, посвідченого приватним нотаріусам ОМНО Савченко С.В., реєстровий номер 865, Цедент ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» передало, а Цесіонарій ТОВ «Консалт Солюшенс» прийняло всі права за Договором іпотеки від 07.05.2008, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Левенець Т.П., реєстровий номер 829.

Відповідно до умов Договору передачі прав за Іпотечними договорами від 01.07.2021, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В., реєстровий номер 868, Цедент ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» передало, а Цесіонарій ТОВ «Консалт Солюшенс» прийняло всі права за Договором іпотеки від 13.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Левенець Т.П., реєстровий номер 1061.

На даний час земельна ділянка площею 1,9744 га, яка розташована за адресою: масив 16, ділянка №3 Усатівської сільської ради, Біляївського району, Одеської області; земельна ділянка площею 2,2590 га, яка розташована за адресою: масив 16, ділянка №4 Усатівської сільської ради, Біляївського району, Одеської області; земельна ділянка площею 2,0859 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_3 ; зареєстровані за ТОВ «Консалт Солюшенс», що підтверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Задовольняючи заяву боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив, з того, що рішення у справі набрало законної сили, 90-денний строк, передбачений законом, збіг, тому за доцільне скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2009 року, а саме в частині зняття арешту з земельної ділянки площею 1,9744 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 2,2590 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 2,0859 га, яка розташована за адресою: масив АДРЕСА_3 .

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина 5 статті 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина 2 статті 22, стаття 64 Конституції України).

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.50), яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень статей 3, 15 ЦК України, статей 1, 4, 5 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову» (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-605цс16).

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, викладених у п. 4 постанови, «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків».

«При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги» (п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна від 03 червня 2016 року № 5).

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, наступне «…суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, що, «… якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 2425, п. 57)».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Встановлено, що власником земельних ділянок, щодо яких було вчинено судом забезпечення позову на час постановлення ухвали про забезпечення позову був відповідач ОСОБА_2 , а на теперішній час майно зареєстровано за ТОВ «Консалт Солюшенс», отже заявник громадянин Туреччини ОСОБА_1 жодного відношення до спірних земельних ділянок не має.

Скасовуючи заходи забезпечення позову за заявою особи, яка не є власником майна, на яке накладено арешт, суд фактично ухилився від обов`язку забезпечення виконання судового рішення, що призводить до порушення інтересів позивача.

Аналізуючи зазначені норми права, положення Конституції України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, правові висновки Верховного Суду України, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи обставини, викладені в заяві про скасування заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, формально поставився до передбачених законом вимог, не дотримався принципів «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді та обґрунтованості судового рішення та передчасно вирішив питання про скасування заходів забезпечення позову, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції й постановлення нового судового рішення про залишення заяви громадянина Туреччини ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2009 року, без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Данильченко Олени Олександрівни в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2021 року про скасування заходів забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву громадянина Туреччини ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2009 року у справі №2-2705/09 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 20 листопада 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда