Ширяївський районний суд Одеської області
24.05.2023 Справа №: 518/1418/22 Провадження № 2/518/29/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2023 року Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Алексєєвої О.В.,

при секретарі: Надир І.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2022 року ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до суду з позовом до ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», згідно якого просила:

1. Стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) страхове відшкодування у розмірі 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 3953 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 42 копійок, три відсотки річних у розмірі 237 (двісті тридцять сім) гривні 21 копійок, інфляційні втрати у розмірі 729 (сімсот двадцять дев`ять) гривень 70 копійок, а всього 4920 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять) гривень 33 копійок.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхове відшкодування у розмірі 120250 (сто двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 24379 (двадцять чотири тисячі триста сімдесят дев`ять) гривні 45 копійок, три відсотки річних у розмірі 1462 (одна тисяча чотириста шістдесят дві) гривні 77 копійок, інфляційні втрати у розмірі 4499(чотири тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 81 копійок, а всього 30342 (тридцять тисяч триста сорок дві) гривні 03 копійки.

5. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страхове відшкодування у розмірі 120250 (сто двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

6. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 24379 (двадцять чотири тисячі триста сімдесят дев`ять) гривні 45 копійок, три відсотки річних у розмірі 1462 (одна тисяча чотириста шістдесят дві) гривні 77 копійок, інфляційні втрати у розмірі 4499 (чотири тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 81 копійок, а всього 30342 (тридцять тисяч триста сорок дві) гривні 03 копійки.

7. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

8. У разі ухвалення рішення про задоволення позовних вимог відповідно до вимог статті 430 ЦПК України допустити його негайне виконання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_8 близько 19 год. 00 хв. на автомобільній дорозі сполученням Київ-Одеса під час руху на ділянці автодороги 390 км + 700 метрів в напрямку м. Київ мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «LEXUS RX 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 від отримання тілесних ушкоджень загинув на місці події.

За фактом вказаної ДТП 13 грудня 2021 року були внесені відомості до ЄРДР за №0001430 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 на момент ДТП (12.12.2019 року) була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з Полісом №АР7523706.

22.03.2022 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для дружини загиблого ОСОБА_1 , сина загиблого ОСОБА_2 (законний представник ОСОБА_1 ) та доньки загиблого ОСОБА_3 (законний представник ОСОБА_1 ).

Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 260 000,00 грн., з яких: 19500,00 грн. моральної шкоди для дружини загиблого ОСОБА_1 : 19500,00 грн. моральної шкоди та 100750,00 грн. витрат на утримання для сина загиблого ОСОБА_2 (законний представник ОСОБА_1 ) та 19500,00 грн. моральної шкоди та 100750,00 грн. витрат на утримання для доньки загиблого ОСОБА_3 (законний представник ОСОБА_1 ).

15.08.2022 року та 22.08.2022 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» були скеровані заяви про доручення документів, а саме: довідку, видану начальником відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Одеській області від 03.08.2022 року, довідку, видану начальником відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Одеській області від 18.08.2022 року.

Листом від 13.09.2022 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання Страховиком інформації про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили та відомостей про доходи ОСОБА_5 (довідку про середньомісячну заробітну плату у випадку, якщо потерпіла особа працював за трудовим договором, або довідку з податкової служби про доходи за попередній до ДТП календарний рік, у випадку якщо потерпілий був фізичною особою-підприємцем); відомостей про доходи ОСОБА_1 (довідку про середньомісячну заробітну плату у випадку, якщо потерпіла особа працював за трудовим договором, або довідку з податкової служби про доходи за попередній до ДТП календарний рік, у випадку якщо потерпілий був фізичною особою-підприємцем).

Позивач звертає увагу на те, що 30.09.2022 року у відповідь на лист Страховика від 13.09.2022 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» були скеровані письмові пояснення по справі щодо надання інформації про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили, відомостей про доходи як загиблого, так і дружини загиблого, а також інформацію щодо наявність/відсутність найближчих родичів загиблого.

Листом від 24.10.2022 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання Страховиком інформації про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону «страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його».

Позивач зазначає, що з рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи і прийняття рішення про виплату страхового відшкодування не погоджується, вважає його безпідставним, оскільки внаслідок ДТП загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «LEXUS RX 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини.

Таким чином, рішення про зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.

Відповідно до преамбули ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є ДПТ, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують, транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до частини 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-3321 6св18).

Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу.

З урахуванням зазначеної норми закону, пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли не було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювана, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

При цьому, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6-208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

Тому у даному випадку, посилання на п.36.2 ст.36 Закону не може застосовуватись, адже кримінальне провадження №0001430 на даний час перебуває на стадії досудового розслідування, а не розглядається відповідним судом.

Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому, правопорушенні. При цьому факт завдання шкоди позивачу є встановленим та не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст.1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Верховний Суд України 03.12.2014 року при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

У постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду роз`яснив відповідальність страховика за збитки, заподіяні джерелом підвищеної небезпеки та смертю фізичної особи. Зокрема, вказав, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди. Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Враховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ДТП, внаслідок якої загинув син позивача, є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за завдану забезпеченим транспортним засобом шкоду, яка пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно п. 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п.35.2. ст.35 Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Положення статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини і страхувальника у вчиненні ДТП.

Також позивач додатково звертає увагу, що відповідач при розгляді страхової справи у порушення ст. 34 Закону не вчиняв дії після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), а саме п. 34.1. Закону, згідно якого страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Позивач зазначає, що він зі свого боку вчинив всі необхідні дії задля сприяння Відповідачу у наданні необхідного обсягу документації, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії заяв та додатки до них та письмових пояснень.

Відповідно до статті 33-1 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Па підставі письмового запиту страховика або МТСБУ відповідний підрозділ Національної поліції зобов`язаний надати йому довідку про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством внутрішніх справ України; заклад охорони здоров`я довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування), форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством охорони здоров`я України, відомості про діагноз, лікування прогноз хвороби потерпілого, висновки судово-медичної експертизи, а також іншу інформацію, необхідну для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування або регламентної виплати; медико-соціальна експертна комісія - документи, що підтверджують ступінь втрати професійної чи загальної працездатності потерпілого; суди та правоохоронні органи - копії наявних документів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, розміру заподіяної відшкодованої шкоди.

Тобто з метою перевірки обставин дорожньо-транспортної пригоди та наданих заявником документів Відповідач мав право звернутись до компетентних органів для отримання належних документів, доказів, які підтверджують факт ДТП та перевірити достовірність наданих документів. Проте, такі дії Відповідачем не проводились.

Частиною 36.1 статті 36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до вищенаведеної статті страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Таким чином, прийняття Відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на нормах спеціального Закону та порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.

Окрім цього позивач вважає встановленим, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпілі так і не отримали належного страхового відшкодування.

Позивачем калькуляція штрафних санкцій здійснювалась саме з 91-го календарного дня після подання заяв про виплату страхового відшкодування (оскільки дати отримання Відповідачем даної заяви позивачу не була відома), адже граничним терміном виплати є 90-день з моменту подачі заяви.

Згідно ст. 36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

На підставі наведеного, позивач вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України для:

ОСОБА_1 : за період з 20.06.2022 року по 14.11.2022 року у розмірі 3953 грн. 42 коп.

ОСОБА_2 (опікун ОСОБА_1 ) за період з 20.06.2022 року по 14.11.2022 року у розмірі 24379 грн. 45 коп.

ОСОБА_3 (опікун ОСОБА_1 ) за період з 20.06.2022 року по 14.11.2022 року у розмірі 24379 грн. 45 коп.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зробила висновок про те, що до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України.

3 огляду на наведене, три проценти річних від простроченої суми боргу та інфляційні втрати для:

ОСОБА_1 : за період з 20.06.2022 року по 14.11.2022 року 3% річних у розмірі 237 грн. 21 коп. та інфляційні втрати у розмірі 729 грн. 70 коп.

ОСОБА_2 (опікун ОСОБА_1 ) за період з 20.06.2022 року по 14.11.2022 року 3% річних у розмірі 1462 грн. 77 коп. та інфляційні втрати у розмірі 4499 грн. 81 коп.

ОСОБА_3 (опікун ОСОБА_1 ) за період з 20.06.2022 року по 14.11.2022 року 3% річних у розмірі 1462 грн. 77 коп. та інфляційні втрати у розмірі 4499 грн. 81 коп.

Вказана позиція підтверджується судовою практикою, а саме постановою Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 337/5617/19.

Відповідно до протоколу авторозподілу від 28.11.2022 р. справу передано на розгляд судді Алексєєвій О.В.

01.12.2022 р. судом відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строки на подання заяв по суті.

12.12.2022 року до суду від представника позивачів надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останній, у зв`язку з тим, що з моменту звернення до суду із позовною заявою збільшилась кількість днів прострочення виплати страхового відшкодування, вважає за необхідне уточнити розмір позовних вимог з урахуванням суми нарахованої пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (з урахуванням обмеження подвійною обліковою ставкою), просить:

1. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) страхове відшкодування у розмірі 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 4621 (чотири тисячі шістсот двадцять одну) гривні 23 копійок, три відсотки річних у розмірі 277 (двісті сімдесят сім) гривень 27 копійок, інфляційні втрати у розмірі 1235 (одна тисяча двісті тридцять п`ять) гривень 44 копійок, а всього 6133 (шість тисяч сто тридцять три) гривень 94 копійки.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 страхове відшкодування у розмірі 120250 (сто двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 28497 (двадцять вісім тисяч чотириста дев`яносто сім) гривень 60 копійок, три відсотки річних у розмірі 1709 (одна тисяча сімсот дев`ять) гривні 86 копійок, інфляційні втрати у розмірі 7618 (сім тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 86 копійок, а всього 37826 (тридцять сім тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 02 копійки.

5. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 страхове відшкодування у розмірі 120250 (сто двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

6. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 28497 (двадцять вісім тисяч чотириста дев`яносто сім) гривень 60 копійок, три відсотки річних у розмірі 1709 (одна тисяча сімсот дев`ять) гривні 86 копійок, інфляційні втрати у розмірі 7618 (сім тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 86 копійок, а всього 37826 (тридцять сім тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 02 копійки.

7. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

8. У разі ухвалення рішення про задоволення позовних вимог відповідно до вимог статті 430 ЦПК України допустити його негайне виконання.

До заяви про уточнення позовних вимог додано відповідні розрахунки.

Крім того, представником позивачів подано заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, згідно якої повідомлено, що позивачі та представник залишають за собою право на надати суду детальний опис наданих правничих послуг та підтверджуючі документи щодо оплати гонорару адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду або до завершення розгляду справи по суті.

13.12.2022 р. судом прийнято до розгляду уточнення до позовної заяви, про що винесено відповідну ухвалу.

11.01.2023 року до суду надійшло клопотання представника ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, та відзив, відповідно до якого представник відповідача вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Представник відповідача просить суд поновити строк на надання відзиву на позовну зайву та долучення його до матеріалів справи з огляду на те, що підготовка та опрацювання процесуальних документів, таких як відзив на позовну заяву, пояснень, клопотань по даній справі суттєво ускладнено у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, внаслідок військової агресії російської федерації проти України. Представники ТДВ СК «Альфа-Гарант» на даний час не мають безпечного доступу до офісу компанії, який знаходиться в м. Києві, в тому числі до страхових справ, які зберігаються в офісі Страховика, станом на цей день Товариство не має фізичної можливості здійснити опрацювання матеріалів позовної заяви та будь яких інших процесуальних документів. Крім того, затримка підготовки відзиву на позовну заяву відбулася також через тривалі відключення електроенергії, що наразі відбувалися по всій території України. Окремо звернув увагу суду, що Торгово-промислова палата України вказала, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Представник вважає позовні вимоги до Товариства необґрунтованими та передчасними, з огляду на наступне.

1. Правовідносини, що склалися між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до положень п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до положень ч. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Позивач в обґрунтування своїх вимог та в доказ вини ОСОБА_4 надав лише витяг з реєстру досудових розслідувань, який не є належним доказом вини останнього.

Страхова компанія в даному кримінальному провадженні не є особою, дії якої випливають з пред`явленого обвинувачення, а вона є лише страхувальником транспортного засобу, який належить обвинуваченому, і правовідносини із нею випливають із договору страхування, тому цивільний позов до неї не може розглядатися в рамках кримінального провадження, а в рамках цивільного процесу.

З огляду на те, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату порушення провадження у даній справі та розгляду справи, строк виконання відповідачем свого обов`язку з прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування або ж прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, не настав, вважають, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами порушення його прав (інтересів) відповідачем, а звернення позивача з даним позовом до суду є передчасним.

Позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідною позовною заявою, але виключно після настання у відповідача строку на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, та у випадку невиконання відповідачем вказаних обов`язків.

Отже, Позивач не має права на отримання від Товариства відшкодування будь-яких судових витрат, в тому числі витрат на відшкодування правової допомоги, адже Товариство не порушувало її законних прав та інтересів, позов до Страховика є передчасним.

Крім того, до моменту ухвалення вироку про притягнення до кримінальної відповідальності Страхувальника Товариства, строк для прийняття рішення страховиком зупиняється, отже такий цивільний позов має бути залишений судом без розгляду.

Обсяг відповідальності страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обмежений нормами закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В постановах Верховного Суду по справам № 126/1439/17, 532/1374/18, постанові Полтавського апеляційного суду від 13.04.2021 року по справі № 551/1107/20 та в постанові Харківського апеляційного суду від 03.02.2021р. по справі № 617/740/19, зазначена правова позиція, що стягнення з страхової компанії будь-якої шкоди до визнання її страхувальника винним в ДТП, є неможливим та суперечить чинному законодавству.

А відтак, жодних правових підстав для стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» спірної суми страхового відшкодування, за відсутності доказів встановлення вини особи, цивільно-правова відповідальність якої забезпечена останнім, немає, а тому вимоги позивача про стягнення з Відповідача страхового відшкодування є передчасним, і такий позов має бути залишений судом без розгляду.

2. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що відповідно до витягу з реєстру досудових розслідувань №0001430 ОСОБА_5 перетинав проїзну частину зліва на право у невстановленому місці. Тобто, загиблий пішохід ОСОБА_5 також порушив правила дорожнього руху України, а отже стверджувати про беззаперечну вину ОСОБА_4 в даному випадку неправильно та взагалі незаконно до належного розслідування обставин настання ДТП та ухвалення судом відповідного вироку.

На сьогоднішній день, ДТП від 12.12.2021 не є страховим випадком.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Вина особи цивільно-правову відповідальність якої застраховано повинна бути доведена та встановлена.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду по справам №126/1439/17, 532/1374/18, постанові Полтавського апеляційного суду від 13.04.2021 року по справі № 551/1107/20 та в постанові Харківського апеляційного суду від 03.02.2021р. по справі № 617/740/19, а саме що стягнення з страхової компанії будь-якої шкоди до визнання її страхувальника винним в ДТП, є неможливим та суперечить чинному законодавству.

Також представник відповідача зазначив, що відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто в разі якщо наявна вина обох учасників ДТП то відповідно сума належна до виплати згідно норм закону має бути поділена на 2.

3. Потерпілою особою в даному випадку, за умови визнання судом ОСОБА_4 винним в ДТП, є загиблий ОСОБА_5 .

Поліс № АР/7523706 передбачає наступні ліміти страхових відшкодувань:

Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, завдану здоров`ю - 260 000, 00 грн.

Страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн.

Франшиза - 1 000, 00 грн.

Тобто, вимоги Позивача в розмірі 325604,39 не можуть бути задоволені, оскільки значно перевищують максимальний ліміт страхового відшкодування за шкоду завдану життю/здоров`ю потерпілого.

4. Страхова сума за полісом на одного потерпілого складає 260 000, 00 грн.

Відповідно до п. 1.3. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або Іншим-ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Отже, в разі завдання шкоди життю потерпілою особою в розумінні ст.ст. 1, 6, 23, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є загиблий ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Матеріали позовної заяви не містять жодної згадки про батьків загиблого, які також мають право на отримання як моральної шкоди так і утримання.

Відповідно до п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Отже, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям померлого не може перевищувати 234 000, 00 грн. (36 * 6500.00)

Проте, відповідно до статті 1200 Цивільного кодексу України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

При цьому, як встановлено вказаною статтею, шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Крім того, як норми спеціального закону так і норми Цивільного кодексу, зокрема ст. 1200 ЦКУ, покликані захистити інтереси утриманців, які мали право отримувати від загиблого утримання, щомісяця, виходячи з розміру середньомісячного заробітку померлого за відрахуванням частки, що припадала на самого померлого і працездатних осіб, які знаходились на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

Тобто для визначення суми відшкодування, яку мають право вимагати кожна із непрацездатних осіб, треба визначити середньомісячний дохід померлого. Середньомісячний дохід визначається за правилами ст. 1197 ЦК.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я.

Матеріали справи не містять жодного доказу щодо отриманого за життя доходу загиблого ОСОБА_5 .

Всі платежі в межах страхової суми сплачуються щомісячно як це передбачено ч. 1 статті 1200 Цивільного кодексу України, дитині загиблого - до досягнення нею вісімнадцяти років.

Вимога Позивача щодо стягнення однією сумою всього відшкодування на утримання неповнолітніх дітей суперечить чинному законодавству.

Позивач у позовній заяві не зазначив, за захистом якого порушеного права звернувся до суду.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Разом з тим вищезазначені вимоги закону залишилися поза увагою позивача, який просить задовольнити позовні вимоги захистивши порушене право, хоч у цьому випадку і таке не мало місце.

Щодо вимог про стягнення штрафних санкцій представник зазначає, що відповідачем не порушено строки виплати страхового відшкодування, оскільки вирок у кримінальному провадженні не винесено, вина водія не встановлена, тому строк для виплати страхового відшкодування не настав, документи для визначення події від 12.12.2021 року страховим випадком відсутні.

Представник відповідача вважає, що представник позивача передчасно звернувся до суду, адже не надав вироку, згідно якого була б встановлена вина страхувальника Товариства, Позивач не надав Товариству змоги встановити розмір завданих збитків, адже не надав запитуваної інформації, що унеможливило здійснення оцінки завданої шкоди.

Представник Позивача не довів обставин, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відтак і не довів обставин наявності у Відповідача обов`язку зі сплати страхового відшкодування.

З огляду на наведене вище, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант» в повному обсязі.

До вказаного відзиву додано деталізацію щодо страхового полісу АП007523706.

31.01.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (в порядку ст. 179 ЦПК України) відповідно до якої останній зазначив наступне.

13 січня 2023 року на адресу позивача надійшов відзив на позовну заяву, що підтверджується трекінгом поштового відправлення.

Представник зазначає, що ознайомившись із аргументами, вказаними у відзиві, з такими не погоджуються, вважають їх необґрунтованими та такими, що спрямовані лише на те, щоб уникнути законної виплати страхового відшкодування у передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і жодним чином не спростовують доводів Позивача.

Щодо строків виплати та необхідності врахування вини водія та позиції верховного суду України в аналогічних спорах зазначає наступне.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Тобто, практична цінність цього виду страхування, зважаючи па вразливий стан потерпілого, полягає у швидкому, повному та гарантованому відшкодуванні шкоди. На досягнення цієї мети спрямоване нормативне врегулювання умов, розмірів та порядку страхових виплат.

Статтею 5 Закону передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відтак, Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 36.2 ст.36 Закону встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З аналізу вказаної норм законодавства вбачається, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня отримання позивачем відповідної заяви.

Вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 року при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001430 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, витягом із якого підтверджується факт настання вищезазначеної ДТП та її обставини.

Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При ньому факт завдання шкоди позивачам є встановленим та не підлягає доказуванню.

Окрім цього, відсутність обвинувального вироку відносно водія не може бути єдиною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у 90-денний термін, адже нормами КПК України передбачено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні може тривати протягом 18 місяців.

Представник позивача зазначив, що насамперед факт ДТП за участі транспортного засобу забезпеченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, результатом якого є смерть ОСОБА_6 , є доведено та зафіксовано відповідними матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, необґрунтованим є посилання Відповідача на наявність кримінального провадження та на відсутність вироку щодо завдавача шкоди, як на підставу для зупинення здійснення страхових виплат, оскільки наявність кримінального провадження та наслідки розгляду кримінальної справи не звільняють завдавача шкоди як володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки, та оскільки цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди була застрахована Відповідачем, саме на відповідачеві як страховику лежить обов`язок сплатити страхове відшкодування шкоди, завданої позивачам внаслідок смерті ОСОБА_5 у межах лімітів відповідальності страховика.

Всупереч вимогам, на які покликається саме ж ТДВ СК «Альфа-Гарант», вони звертаються з питанням про отримання результату по кримінальному провадженню до заявника, при тому, що ст. 35 Закону не передбачає обов`язку надання документів по кримінальному провадженні.

При цьому, п. 34.1. ст. 34 Законом страховику надається термін у два робочих дні з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Нормами п. 33-1.2. ст. 33-1 Закону передбачено відповідний правовий механізм сприяння страховику у разі настання ДТП, а саме зазначено, що на підставі письмового запиту страховика або МТСБУ відповідний підрозділ Національної поліції зобов`язаний надати йому довідку про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством внутрішніх справ України; заклад охорони здоров`я - довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування), форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством охорони здоров`я України, відомості про діагноз, лікування та прогноз хвороби потерпілого, висновки судово-медичної експертизи, а також іншу інформацію, необхідну для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування або регламентної виплати; медико-соціальна експертна комісія - документи, що підтверджують ступінь втрати професійної чи загальної працездатності потерпілого; суди та правоохоронні органи - копії наявних документів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, розміру заподіяної та відшкодованої шкоди.

Відтак, враховуючи вищевказані норми Закону та його мету, страховик у межах саме 90-денного терміну, як і передбачено вимогами ст. 36 Закону, повинен провести розслідування ДТІІ та за сукупними даними визнати випадок страховим, або ж відмовити у визнанні такого випадку страховим.

Перелік підстав для відмови у проведенні виплати передбачено ст. 37 Закону.

Аналізуючи лист від 24.10.2022 року за №12/2617 ТДВ СК «Альфа-Гарант» та норми ст. 37 Закону, представник позивача вважає, що рішення страховика про призупинення розгляду справи не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить нормам Закону в цілому, тому є неправомірним, адже Відповідачем не встановлено обставин, які б виключали відповідальність останнього як страховика, або ж давали підстави стверджувати про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у передбачений 90-денний термін, відповідно до вимог ст. 37 Закону.

В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року, справа № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Згідно позицій Верховного Суду, зазначених у постановах від 14 січня 2019 року у справі № 751/8121/17, від 10 січня 2019 року у справі № 500/2095/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 757/59802/16-ц, від 01 лютого 2018 року у справі № 126/1439/17, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище висновків Верховного Суду можна зробити наступний підсумок, що головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки.

Коли шкода, пов`язана із смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Вказана позиція зазначена у Постанові Верховного Суду у справі №345/3335/17 від 03.06.2020 року.

Відповідно до позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №554/858/19 від 01.07.2020 року, особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Згідно постанови Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21), прийняття Відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на нормах спеціального Закону та порушує право потерпілої па отримання страхового відшкодування.

Щодо вимоги відшкодування витрат на утримання зазначає, що частиною 1 статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами.

Однак, ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному.

Тобто, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відтак саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

Більше того, положеннями ЦК України передбачається загальний порядок відшкодування шкоди безпосередньо особами, що її завдали, тоді як Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає порядок виплати саме страхового відшкодування спеціальним суб`єктом господарювання - страховою компанією та регламентує відносини між ним та особами, які мають право на таке відшкодування.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є малолітніми, а відтак потребують постійної матеріальної допомоги, яку вони отримували від батька.

Таким чином, представник позивача вважає необґрунтованими покликання відповідача на можливість розтермінування виплати витрат на утримання.

Вказана позиція також підтверджується судовою практикою по аналогічних спорах, а саме: постановою Верховного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19.

Щодо штрафних санкцій представник зазначає, що в результаті непроведення з боку Відповідача виплати страхового відшкодування, ним було направлено позовну заяву із зазначенням вимоги не лише стягнення страхового відшкодування, але і штрафних санкцій внаслідок прострочення виплати такого.

Стороною позивачів було направлено на адресу Страхової компанії всі необхідні документи, що дозволяло останньому провести виплату страхового відшкодування, однак відповідач свого обов`язку не виконав, що, в свою чергу, є підставою для застосування до нього наслідків, передбачених п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Оскільки зобов`язання відповідача у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми. Вказані проценти так само, як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Представник вказує, що у даному випадку ним та Позивачами здійснено калькуляцію штрафних санкцій саме з 91-го календарного дня після подання заяви про виплату страхового відшкодування, адже граничним терміном виплати є 90-день з моменту подачі заяви, тобто з першого дня прострочення виплати відповідно до вимог ст. 36 Закону.

Позивачам внаслідок кримінального правопорушення не виплачено страхове відшкодування, що в цілому суперечить інституту відшкодування шкоди, а також зводиться до порушення його прав, адже практична цінність цього виду страхування, зважаючи на вразливий стан потерпілих, полягає у швидкому, повному та гарантованому відшкодуванні шкоди. На досягнення цієї мети спрямоване нормативне врегулювання умов, розмірів та порядку страхових виплат.

На підставі вищенаведеного просить позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с. 14-15).

ІНФОРМАЦІЯ_5 мати дітей ОСОБА_7 померла (а.с. 18).

14.11.2019 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 укладено шлюб (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_9 , мати ОСОБА_5 (а.с. 19-20).

Відомості щодо батька ОСОБА_5 - ОСОБА_10 - у позивача та суду відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_8 близько 19 год. 00 хв. на автомобільній дорозі сполученням Київ-Одеса під час руху на ділянці автодороги 390 км + 700 метрів в напрямку м. Київ мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «LEXUS RX 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події (а.с. 21)

За фактом вказаної ДТП 13 грудня 2021 року були внесені відомості до ЄРДР за №0001430 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 22).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 на момент ДТП (12.12.2019 року) була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з Полісом №АР7523706 (а.с. 23), що також не оспорюється відповідачем.

ОСОБА_1 призначено опікуном малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 16-17).

Представником позивача на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяву від 22.03.2022 року про виплату страхового відшкодування для дружини загиблого ОСОБА_1 , сина загиблого ОСОБА_2 (законний представник ОСОБА_1 ) та доньки загиблого ОСОБА_3 (законний представник ОСОБА_1 ). До вказаної заяви додано копії паспорта ОСОБА_1 , довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , свідоцтва про шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , свідоцтва про народження ОСОБА_2 , свідоцтва про народження ОСОБА_3 , рішення ВК Чогодарівської сільської ради Березівського району Одеської області №17 про призначення опіки над дитиною-сиротою ОСОБА_2 , рішення ВК Чогодарівської сільської ради Березівського району Одеської області №16 про призначення опіки над дитиною-сиротою ОСОБА_3 , свідоцтва про смерть ОСОБА_12 , свідоцтва про смерть ОСОБА_9 , свідоцтва про народження ОСОБА_5 , свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , витягу з ЄДРДР №0001430 від 13.12.2021 р., витяг щодо полісу №АР7523706 (а.с. 9-10). Згідно вказаної заяви, загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 260 000,00 грн., з яких: 19500,00 грн. моральної шкоди для дружини загиблого ОСОБА_1 : 19500,00 грн. моральної шкоди та 100750,00 грн. витрат на утримання для сина загиблого ОСОБА_2 (законний представник ОСОБА_1 ) та 19500,00 грн. моральної шкоди та 100750,00 грн. витрат на утримання для доньки загиблого ОСОБА_3 (законний представник ОСОБА_1 ).

15.08.2022 року та 22.08.2022 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» представником позивача були скеровані заяви про долучення документів, а саме: довідку, видану начальником відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Одеській області від 03.08.2022 року, довідку, видану начальником відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Одеській області від 18.08.2022 року про отримання ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника (а.с. 26-31).

Листом від 13.09.2022 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило представника позивача, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання Страховиком інформації про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили та відомостей про доходи ОСОБА_5 (довідку про середньомісячну заробітну плату у випадку, якщо потерпіла особа працював за трудовим договором, або довідку з податкової служби про доходи за попередній до ДТП календарний рік, у випадку якщо потерпілий був фізичною особою-підприємцем); відомостей про доходи ОСОБА_1 (довідку про середньомісячну заробітну плату у випадку, якщо потерпіла особа працював за трудовим договором, або довідку з податкової служби про доходи за попередній до ДТП календарний рік, у випадку якщо потерпілий був фізичною особою-підприємцем). Крім того, ТДВ СК «Альфа-Гарант» просило надати відомості про наявність або відсутність у померлого батька для вирішення питання про розмір та кратність поділу між родичами загальної суми моральної шкоди (а.с. 32-33).

30.09.2022 року у відповідь на лист Страховика від 13.09.2022 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» були скеровані письмові пояснення по справі щодо надання інформації про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили, відомостей про доходи як загиблого, так і дружини загиблого, а також інформацію щодо наявність/відсутність найближчих родичів загиблого (повідомлено, що відомості про батька загиблого відсутні, невідомі ані рік його народження, ані смерті) (а.с. 34-36).

Листом від 24.10.2022 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомлено представника позивача, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання Страховиком інформації про набрання рішенням у кримінальній провадженні №0001430 законної сили.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральна шкода складається у фізичному болі і стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у щиросердечних стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв`язку з протиправним поводженням щодо нього самого, членів його родини або близьких родичів; у щиросердечних стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв`язку зі знищенням або ушкодженням його майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З огляду на викладене, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів", порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 на момент ДТП (12.12.2019 року) була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з Полісом №АР7523706 (а.с. 23), що також не оспорюється відповідачем. Ліміт страхового відшкодування - 260000,00 грн.

За положеннями ст. 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Нормами п. п. 27.1, 27.3, ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми загиблого ОСОБА_5 . Мати загиблого ОСОБА_9 померла до смерті сина. Відомості про батька загиблого - ОСОБА_10 - відсутні у позивача та суду, даних щодо його звернення за страховим відшкодуванням після смерті сина відсутні.

Таким чином, кількість осіб, які претендують на виплату страхового відшкодування за спричинену моральну шкоду становить три особи.

Сума, заявлена у позові до відшкодування моральної шкоди - по 19 500 гривень кожному позивачу відповідає 12-ти мінімальним заробітним платам на день настання страхового випадку, що узгоджується з законом (розмір мінімальної заробітної плати станом на 12.12.2021 р. складав 6500 грн.; 6500 грн.*12=78000 грн.; 78000 грн. / 4 особи (з урахуванням батька загиблого, відомості про якого відсутні) = 19500 грн.). Таким чином позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, правомірними і підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 27.2. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно положень ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мають дві особи - малолітні діти загиблого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які перебували на його утриманні.

Станом на день смерті ОСОБА_5 розмір мінімальної заробітної плати становив 6500 грн., 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі складає 6500 грн. / 36 = 234000 грн.

З урахуванням встановленого договором страхування лімітом, розмір страхового відшкодування на одну дитину становить:

(260000,00 грн. - 19500 грн.*3) / 2= 100750,00 грн.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача, що за фактом ДТП не завершено кримінальне провадження, відсутній вирок суду і тому даний позов є передчасним.

Як встановлено судом, спричинена позивачам внаслідок загибелі у зазначеній ДТП ОСОБА_5 шкода була завдана джерелом підвищеної небезпеки, яким правомірно володів водій ОСОБА_4 . При цьому, відповідачем не доведено обставин завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що могло бути підставою для звільнення особи від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відсутність вини та закриття кримінального провадження щодо водія забезпеченого страховиком транспортного засобу не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому з останнього має бути стягнута моральна шкода.

Щодо тверджень відповідача про необхідність відшкодування шкоди дітям загиблого щомісячними платежами, суд зазначає, що ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному.

Тобто, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відтак саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

Положеннями ЦК України передбачається загальний порядок відшкодування шкоди безпосередньо особами, що її завдали, тоді як Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає порядок виплати саме страхового відшкодування спеціальним суб`єктом господарювання - страховою компанією та регламентує відносини між ним та особами, які мають право на таке відшкодування.

Таким чином, відшкодуванню на користь

ОСОБА_1 підлягала сума у розмірі 19500,00 грн.

ОСОБА_2 - 19500,00 грн. + 100750,00 грн. = 120250,00 грн.

ОСОБА_3 - 19500,00 грн. + 100750,00 грн. = 120250,00 грн.

Відповідач не здійснив виплати страхового відшкодування позивачам безпідставно. Посилання представника відповідача на правові позиції ВС суд оцінює критично, оскільки у вказаних справах мали місце інші фактичні обставини.

Згідно до п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до п.36.5 ст.36 вказаного Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання страхових послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Отже, правовідносини з виплати страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у справі № 6-1003цс16, а також Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №761/6406/16-ц від 11 грудня 2019 року.

Представником відповідача не заперечувалося твердження щодо отримання відповідачем заяви про страхове відшкодування саме 22.03.2022 р. та не спростовано наданий розрахунок, тому суд погоджується з доводами представника позивача щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Так, стягненню за несплату ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 19500,00 грн. у встановлений законом строк підлягає пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 4621,23 грн., три відсотки річних у розмірі 277,27 грн., інфляційні втрати у розмірі 1235,94 грн., а всього 6133,94 грн.

Стягненню за несплату ОСОБА_2 відшкодування у розмірі 120250,00 грн. у встановлений законом строк підлягає пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 28497,60 грн., три відсотки річних у розмірі 1709,86 грн., інфляційні втрати у розмірі 7618,86 грн., а всього 37826,02 грн.

Стягненню за несплату ОСОБА_3 відшкодування у розмірі 120250,00 грн. у встановлений законом строк підлягає пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 28497,60 грн., три відсотки річних у розмірі 1709,86 грн., інфляційні втрати у розмірі 7618,86 грн., а всього 37826,02 грн.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням експерта.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір стягуваних витрат на професійну правничу допомогу буде здійснено згідно заяви представника позивача від 09.12.2022 р. в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Стягненню з відповідача підлягає загальна сума: 19500,00 грн. + 120750,00 грн. + 120750,00 грн. + 6133,94 грн. + 37826,02 грн. + 37826,02 грн. = 341785,98 грн.

Тому з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в загальному розмірі 3417 грн. 86 коп. (1% від 341785,98 грн.).

Підстави для негайного виконання рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) страхове відшкодування у розмірі 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 4621 (чотири тисячі шістсот двадцять одну) гривні 23 копійок, три відсотки річних у розмірі 277 (двісті сімдесят сім) гривень 27 копійок, інфляційні втрати у розмірі 1235 (одна тисяча двісті тридцять п`ять) гривень 44 копійок, а всього 6133 (шість тисяч сто тридцять три) гривень 94 копійки.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , страхове відшкодування у розмірі 120250 (сто двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 28497 (двадцять вісім тисяч чотириста дев`яносто сім) гривень 60 копійок, три відсотки річних у розмірі 1709 (одна тисяча сімсот дев`ять) гривні 86 копійок, інфляційні втрати у розмірі 7618 (сім тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 86 копійок, а всього 37826 (тридцять сім тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 02 копійки.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , страхове відшкодування у розмірі 120250 (сто двадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 28497 (двадцять вісім тисяч чотириста дев`яносто сім) гривень 60 копійок, три відсотки річних у розмірі 1709 (одна тисяча сімсот дев`ять) гривні 86 копійок, інфляційні втрати у розмірі 7618 (сім тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 86 копійок, а всього 37826 (тридцять сім тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 02 копійки.

Стягнути Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь держави судовий збір в розмірі 3417 грн. 86 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 21.01.2020 р., орган що видав 5148, ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ВІДПОВІДАЧ: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26.

Суддя Алексєєва О.В.