Справа №293/718/23
Провадження № 2/293/303/2023
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

25 травня 2023 рокусмт Черняхів

Суддя Черняхівського районного суду Житомирської області Проценко Л.Й., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно із дня подання цієї заяви до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та аліменти на утримання ОСОБА_1 , яка проживає з дитиною, у твердій грошові й сумі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня подачі позову.

Так, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд перевіряє належність справи до юрисдикції та підсудності цього суду.

Правила підсудності ґрунтуються на основних засадах судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, засадах цивільного судочинства, а також принципах побудови системи судів загальної юрисдикції. Підсудність виступає процесуальним інститутом, що має велике значення для належного відправлення правосуддя. По кожній справі, незалежно від її категорії, перше питання, яке вирішує суддя, це підсудність.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати цивільне провадження. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна цивільна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 22.03.2023.

Зареєстроване місце проживання позивача за вказаною адресою також підтверджено даними Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом з урахуванням приписів ч.8 ст. 187 ЦПК України. Запит суду сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» (відповідь №85625 від 24.05.2023).

Відповідач ОСОБА_2 , як зазначено у позові, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Зі змісту позовної заяви вбачається, що подружжя має малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із позивачем.

Тобто позивач звернулась до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини та своє утримання до досягнення дитиною трьох років, на які поширюються правила альтернативної підсудності визначені ст. 28 ЦПК України.

Водночас позивач, посилаючись саме на ч.1 ст.28 ЦПК України, зазначає, що фактичним її місцем проживання є АДРЕСА_3 , про що додає довідку №87 від 18.05.2023, видану Черняхівською селищною радою. Втім суд не бере до уваги зазначену довідку, оскільки вона не відповідає вимогам, встановленим законом.

Отже, позивач дійшла висновку, що оскільки вона фактично мешкає за вище вказаною адресою, а не за зареєстрованим місцем проживання, то ця адреса і є місцем її перебування у розумінні ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Однак, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - це житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги. Місце проживання - це житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Згідно з п.5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ №265 від 07 лютого 2022 року громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.

Пунктом 4 цієї постанови передбачено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Отже, чинним законодавством передбачено чіткі вимоги до реєстрації особою місця свого проживання чи перебування.

Разом з тим, норми ЦПК України не містять положень щодо можливості визначення підсудності справи за фактичним місцем проживання позивача, як це зазначено у позовній заяві.

Враховуючи, що зареєстрованим місцем проживання позивача є адреса: АДРЕСА_1 , то відповідно справа підсудна Житомирському районному суду Житомирської області.

Частиною 9 ст. 187 ЦПК України визначено, якщо за результатами розгляду отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Наведені обставини дають підстави для висновку, що у разі відкриття провадження по справі Черняхівським районним судом Житомирської області та подальшого розгляду зазначеної справи, буде мати місце порушення судом правил підсудності, що відповідно є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п.1. ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Зважаючи на вищевикладене, з метою недопущення прийняття у справі рішення з порушенням територіальної юрисдикції, суд дійшов висновку, що зазначені матеріали цивільної справи слід передати до Житомирського районного суду Житомирської області, відповідно до вимог п.1. ч.1 ст. 31 ЦПК України

Керуючись ст. ст. 31, 32, 260, 261, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали цивільної справи № 293/718/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини передати на розгляд за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області (вулиця Покровська, 90, Житомир, Житомирська область, 10001).

Копію ухвали про передачу справи за підсудністю направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя Людмила ПРОЦЕНКО