ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

23 листопада 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області
головуючого судді: Осаулової Н.А.,
за участю секретаря: Цвик А.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про позбавлення права користування житловим приміщення та виселення, -
У серпні 2023 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач), відповідно до якої позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та виселити його з вказаного будинку.
У подальшому, ухвалою суду від 29.08.2023 року судом залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_3 (далі третя особа).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач разом із донькою ОСОБА_3 є власником вказаного будинку, де зареєстрований син дружити позивача від попереднього шлюбу відповідач. Протягом 5 років ОСОБА_2 створює неможливі умови для спільного проживання у будинку, застосовуючи насильство до позивача, руйнує майно, не сплачує комунальні послуги, не проводить ремонти у будинку. Оскільки проживання відповідача у будинку порушує права позивача як власника, вказана обставина змушує його звернутись до суду з даним позовом.
У судове засідання позивач не з`явився, але подав заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, конверт із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Третя особа у судове засідання не з`явилась, але надіслала до суду заяву про розгляд справи у відсутність, у якій підтримала позовні вимоги.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України).
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 29.08.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 13.11.2023 року постановлено викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_4 .
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 2/3 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 , а 1/3 частину за ОСОБА_1 , що вбачається із довідки КП ФМР «Фастівське БТІ» від 14.03.2023 року №236 (а.с. 16).
За вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що видано довідку №22-13/125 (а.с. 13).
Як вбачається із обставин, встановлених поставою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2023 року у справі №381/1532/23, 03.04.2023 року о 14 год. 00 хвл. громадянин ОСОБА_2 за місцем свого проживання вчинив відносно свого вітчима домашнє насильство, а саме штовхав його та ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода його фізичному та психологічному здоров`ю.
Вказаною постановою, яка набрала законної сили 07.07.2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до відповідальності у межах санкції вказаної статті (а.с. 12).
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до листа Фастівського РУП ГУ НП в Київській області від 17.03.2023 року, з ОСОБА_2 було неодноразово проведено профілактичну бесіду щодо недопущення з його боку будь-яких неправомірних дій відносно ОСОБА_1 , роз`яснено діюче законодавство та суть Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (а.с. 9).
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 повідомила суду, що ОСОБА_2 створює неможливі умови для спільного проживання у будинку, застосовуючи насильство до позивача, руйнує майно, не сплачує комунальні послуги, не проводить ремонти у будинки.
Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України).
Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У ч.1 ст. 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Відповідно до ч.1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
У ст. 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Так, сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику будинку належить право користування та розпорядження своїм будинком, а також поряд з ним мають право користування цим будинком і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника будинку на користування будинком існує лише до тих пір поки право власності на будинок не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на будинок, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цим будинком.
Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.
В даному конкретному випадку, згода власників будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на постійне проживання відповідача у ньому відсутня.
У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Основною метою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема закріплених в ст.8 є право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання гарантій кожній особі в тому числі права на повагу її житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання « вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» ( рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймачів та членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v Cyprus від 18.02.1999 року).
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
З метою захисту права власності позивача, суд може усунути перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення з будинку, як передбачено ст. 16 ЦК України.
З врахуванням наведеного, оскільки на даний час позивач є власником 1/3 частини, а третя особа 2/3 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а дозвіл на проживання зареєстрованого в ньому відповідача позивач та третя особа не надають, суд вважає, що позов про позбавлення ОСОБА_2 права користування та виселення з вказаного будинку підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору (а.с. 17), а судом задоволено дві вимоги немайнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. (1 073,60 грн. * 2).
Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391, 401-402, 405-406 ЦК України, ст.ст. 109, 150 ЖК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 141, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про позбавлення права користування житловим приміщення та виселення, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Виселити ОСОБА_2 з будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 2 147,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду відповідно до статей 354-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, визначених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити учасників:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.А. Осаулова

Рішення суду виготовлено 28.11.2023 року.