Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/959/23
Номер провадження2/711/787/23
18 травня 2023 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
Головуючого - судді: Казидуб О.Г.
при секретарі: Зайцевій О. І.
представника позивача - адвоката: Ткач В.В.
представника третьої особи - за дорученням: Барабанщикової О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП відомості відсутні, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП відомості відсутні, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП відомості відсутні, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на будинок із надвірними спорудами № НОМЕР_2 від 19 червня 1996 року.
В будинку, окрім нього, зареєстровані та проживають дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Проте, в будинку зареєстровані, також, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Вказує, що в будинку вона не проживають більше 3 років, за комунальні послуги не сплачують, їх особистих речей у будинку немає, жилим приміщенням вони не користуються, будинок в належному стані не підтримують.
Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
06 березня 2023 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін.
04 квітня 2023 року ухвалою, занесеною до Протоколу судового засідання, залучено в якості третьої особи Орган опіки та піклування Черкаської міської ради.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Зазначив, що ОСОБА_7 є його дочкою, а ОСОБА_8 і ОСОБА_9 є її дітьми. В квартирі вони не проживають більше трьох років, вона не хоче з ним спілкуватися і контактів не підтримує. Звернувся до суду з даним позовом, оскільки, має намір оформити субсидію.
Адвокат Ткач Валентина Вікторівна, яка діє в інтересах позивача, в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задоволити.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування ЧМР за дорученням Барабаннщикова О.А. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що відповідачка проживає за межами міста, повідомили їй, що відбудеться судове засідання, вона підтвердила, що дійсно, у неї наявний конфлікт з батьками.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не відомі. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила, що відповідачка є її дочкою Вказала, що дочка з онуками відмовились від них, дочка наполягала на тому щоб вони на неї переписали будинок. У батька ОСОБА_4 є будинок в м. Шпола, він має намір прописати дитину в себе.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначив, що він є сусідом сторін. Відповідачів останній раз бачив роки три тому.
Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , адвоката Ткач Валентину Вікторівну, представника третьої особи за дорученням Барабанщикову Олену Андріївну, покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на будинок з надвірними спорудами від 05 грудня 2023 року, ОСОБА_1 є власником 27/50 будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з Інформації про реєстрацію місця проживання від 27 січня 2023 року, за відомостями департаменту «Центр надання адміністративних послуг», ОСОБА_2 ,, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1
Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно до ст. 316 ч. 1 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Судом встановлено, що відповідачі за вказаною адресою не мешкають, не користуються житлом, не зберігають в приміщенні належне їм майно. Вони фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.
Позивач, як власник здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного житлового будинку в належному стані, сплачує комунальні платежі, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості.
Не скасована реєстрація відповідачів за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача відповідно до ст. 383 ЦК України. З огляду на це, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.»
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п.63).
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Ст. 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України).
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відносно позовної вимоги про визнання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд звертає увагу на наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї.
За ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст.27 Конвенції про права дитини).
У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.
Частиною 2 ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Оскільки, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі не проживають за адресою: АДРЕСА_1 без поважної причини більше шести місяців.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 13, 80, 81, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задоволити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25 травня 2023 року.

Головуючий: О. Г. Казидуб