Провадження № 2/337/1623/2023
ЄУН № 337/4807/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2023 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді - Ширіної С.А.,
за участю секретаря - Бикової С.Б.
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, мотивуючи тим , що відповідач є батьком їх сумісного сина ОСОБА_3 . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2021 р. з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з продовження навчання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно , починаючи з 13.10.2021 р. і до закінчення навчання до 30.06.2023 р. У 2023 р. їх син ОСОБА_3 вступив до Запорізького національного університету , на денну форму навчання., термін навчання з 01.09.2023 р. по 30.06.2026 р., за державним замовленням. Після набуття сином повноліття, аліменти на його утримання були стягнуті за рішенням суду до 30.06.2023 р. У зв`язку з продовженням сином навчання та відмовою відповідача добровільно надавати синові матеріальну допомогу, позивач вимушена звернутись до суду в вказаним позовом, оскільки син не працює, стипендію не отримує, а доходу позивача не вистачає на забезпечення належного рівня життя їх сина, його фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Тобто, син потребує допомоги батька, який добровільно не приймає участь у його фінансових витратах. Позивач вважає, що відповідач , як його батько їх повнолітнього сина повинен брати участь в його утриманні на час його навчання, при цьому відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатною особою, отримує постійний дохід, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку(доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до закінчення терміну навчання до 30.06.2026 р.
Ухвалою судді від 04.10.2023 р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання.
В судове засідання позивач та третя особа не з`явились. Представником позивача та третьою особою до початку судового засідання через канцелярію суду подано заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлений у встановленому порядку шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяви про слухання справи за його відсутністю та відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважаних причин.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.
В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
З урахуванням положень ст.ст.223, ч.4 ст.280 ЦПК України , думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Судом встановлено, що 26.10.2002 р. було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який 01.10. 2009 р. було розірвано.
Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , копія якого знаходиться в матеріалах справи.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2021 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з продовження навчання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно , починаючи з 13.10.2021 р. і до закінчення навчання до 30.06.2023 р.

У 2023 р. син сторін - ОСОБА_3 вступив до Запорізького національного університету , на денну форму навчання., термін навчання з 01.09.2023 р. по 30.06.2026 р., за державним замовленням, що підтверджується копією довідки, яка знаходиться в матеріалах справи. Після набуття сином повноліття, аліменти на його утримання були стягнуті за рішенням суду до 30.06.2023 р. У зв`язку з продовженням сином навчання та відмовою відповідача добровільно надавати синові матеріальну допомогу, позивач вимушена звернутись до суду в вказаним позовом, оскільки син не працює, стипендію не отримує, а доходу позивача не вистачає на забезпечення належного рівня життя їх сина, його фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Тобто повнолітній син сторін потребує допомоги батька, який добровільно не приймає участь у його фінансових витратах.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач вважає, що відповідач, як батько їх повнолітнього сина, повинен брати участь в утриманні їх сина, який не має ніякого джерела власного доходу, на час його навчання, при цьому відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатною особою, отримує постійний дохід.

Розмір аліментів, який позивач просить стягнути на його користь, відповідачем не оспорений.

Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу.

Згідно ч.1ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до вимог ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів, суд враховує розмір установленого законодавством прожиткового мінімуму, який повинні забезпечувати дитині обидва батьки, стан здоров`я і матеріальне становище сторін та дитини та інші обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.79 та ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач і звернулась до суду з відповідним позовом.

Обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача на період навчання повнолітнього сина, по справі не встановлено.

Суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, працевлаштований, щомісячно отримує дохід , за таких обставин суд дійшов висновку , що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку(доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до закінчення терміну навчання до 30.06.2026 р. і такий розмір аліментів на дитину забезпечить можливість подальшого утримання, та не ускладнить матеріальний стан відповідача

Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. ст.2,4,5,12,13,76-81,89,133,137,141,258,263-265,280-282,354 ЦПК України, ст. ст. 7, 79,180-182,191, 198-200 СК України суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку(доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 05.09.2023 року та до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчання до 30.06.2026 р

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі в розмірі 1073,60 грн.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня ухвалення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: С.А. Ширіна

24.11.2023