Провадження № 4-с/761/32/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Яровій К.В.,

за участі представника заявника Ковальської О.О. ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за ОСОБА_3, заінтересовані особи: державний виконавець Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лященко Лілія Сергіївна, ОСОБА_2 на неправомірні дії та рішення державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , заінтересовані особи: державний виконавець Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лященко Лілія Сергіївна, ОСОБА_2 в якій заявник просить:

-визнати неправомірними дії державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лященко Л.С. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання;

-визнати неправомірним та скасувати повідомлення державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лященко Л.С. про повернення виконавчого документа тягувану без прийняття до виконання від 11.11.2021;

-виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва від 31.08.2021 по справі №761/22275/20 повернути до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) для подальшого виконання.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 матеріали скарги передані судді Сіромашенко Н.В.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що на виконання до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) 28.10.2021 представником стягувача ОСОБА_3 - адвокатом Ковальською О.О. було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.04.2021 у цивільній справі №761/22275/20.

28.10.2021 представником стягувача ОСОБА_3 - адвокатом Ковальською О.О. на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.04.2021 у цивільній справі №761/22275/20 до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) направлено заяву про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.04.2021. Вказану заяву Ірпінським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) отримано 04.11.2021.

Однак, 11.11.2021 державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лященко Л.С. прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника.

Такі дії державного виконавця заявник вважає неправомірними, а рішення, прийняте у формі повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання таким, що прийняте з формальних підстав, та підлягає скасуванню, що зумовило заявника звернутися до суду з даною скаргою в порядку ст. 451 ЦПК України.

В судовому засіданні 12.04.2023 представник заявника скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи-2 ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечив проти задоволення скарги, вважаючи, що державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лященко Л.С. при прийнятті оскаржуваної постанови не порушено положень Закону України «Про виконавче провадження».

Заінтересована особа - державний виконавець Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лященко Л.С.- в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи в силу положень частини другої статті 450 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31.08.2021 Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду від 13.04.2021 у справі №761/22275/20 про стягнення із позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

28.10.2021 на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.04.2021 у цивільній справі №761/22275/20 до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) направлено заяву про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.04.2021, яку Ірпінським ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) отримано 04.11.2021.

11.11.2021 державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лященко Л.С. прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника.

Повідомлення державного виконавця заявником отримано 22.11.2021, що вбачається з долученої до матеріалів справи роздруківка відстеження пересилання поштових відправлень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Право на виконання судового рішення є частиною більш загального права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, статтею 19 Конституції України гарантовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, держава, гарантуючи право на виконання судового рішення повинна вживати передбачених для цього законом заходів і у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно вимог частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Разом з тим, згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Таким чином, з огляду на вище викладене, суд вважає доводи заявника про неправомірність рішення державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лященко Л.С. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання обґрунтованими, а дії державного виконавця такими, що порушують права стягувача та не відповідають вимогам закону.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 22.08.2018 у справі №471/283/17-ц (провадження №61-331св18) зробив висновок, що «згідно з частинами 1,2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому, відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

Аналогічні висновки викладені у постанові ВС у складі колегії суддів КЦС від 24.12.2020 у справі №639/2561/18-ц (провадження №61-578св19); у постанові ВС від 16.10.2019 у справі №219/7439/14-ц (провадження №61-31681св18), у постанові ВС у складі колегії суддів КАС від 08.05.2019 у справі №813/2125/16 (провадження №К/9901/21841/18).

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №487/3774/16-ц (провадження №61-42083св18) зробив аналогічний висновок з посиланням на правову позицію ВСУ, викладену у постанові від 21.05.2014 у справі №6-45цс14.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, №18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19.03.1997 року).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги, а відтак, дії та рішення державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лященко Л.С., прийняте у формі повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11.11.2021 року, слід визнати протиправними та зобов`язати виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом частини 2 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, умов чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з метою відновлення прав заявника, вимоги скарги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 447 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , заінтересовані особи: державний виконавець Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лященко Лілія Сергіївна, ОСОБА_2 на неправомірні дії та рішення державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лященко Лілії Сергіївни щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Лященко Лілії Сергіївнипро повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11.11.2021.

Виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва від 31.08.2021 по справі №761/22275/20 повернути до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) для подальшого виконання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н.В. Сіромашенко