Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Справа №348/69/23

Провадження № 2/348/294/23

25 травня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Бурдун Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Дмитрук С.І.,

представника позивача - адвоката Романишина Д.М.,

представника третьої особи- служби у справах дітей Надвірнянської міської ради Попової Н.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Надвірнянської міської ради, представник позивача - адвокат Романишин Дмитро Михайлович,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Романишин Д.М., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 31.01.2008 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народилася донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.04.2016 шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню дитину залишено проживати з матір`ю. На даний час дитина проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 02 березня 2019 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з цим змінила своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». Рішенням Надвірнянського районного суду від 03.02.2014 з відповідача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до розрахунку із сплати аліментів, станом на 01.01.2023 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів в сумі 83320 (вісімдесят три тисячі триста двадцять) грн. 50 коп. Відповідач ОСОБА_2 не спілкується з дитиною, не відвідує її, не цікавиться її життям, вихованням та станом здоров`я. Донька відповідача з 2015 року відвідує освітній заклад Гвіздський ліцей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області. За період перебування дитини в навчальному закладі, відповідач ОСОБА_2 , з 2015 року по даний час жодного разу не відвідував батьківських зборів та не цікавився вихованням та навчанням дитини, на профілактичні огляди на прийоми педіатра в заклад охорони здоров`я ОСОБА_3 з`являється виключно в присутності матері. Відповідач також не відвідує дитину по місцю проживання та не телефонує їй.Все вищевказане свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

На підставі викладеного позивач просить суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

10.04.2023 ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача- адвокат Романишин Д.М. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та зазначив, що сторони з 31.01.2008 року перебували у шлюбі. Після фактичного припинення шлюбних відносин, з 2012 року дитина проживає з позивачкою, з того часу відповідач жодним чином не спілкувався з донькою, не утримував матеріально, жодних подарунків доньці не передавав, не вітав навіть із святами. Рішенням Надвірнянського районного суду з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини, однак, відповідач аліменти не сплачує та має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 83320,50 грн., що є значною сумою. Ніяких контактів з дитиною не підтримує, його батьки також не спілкуються з онукою. Вважає, що відповідач свідомо усунувся від виховання доньки. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився у судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації (а.с.69,73). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав, а тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України за наявності згоди представника позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

25.05.2023 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служби у справах дітей Надвірнянської міської радиПопова Н.В.підтримала позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав. Пояснила, що на засіданні комісії позивач присутня не була, але надала заяву про проведення засідання комісії без її участі, відповідач присутній не був. 15.02.2023 року комісія обстежила умови проживання дитини. Дівчинка забезпечена всіма необхідними умовами для життя. Дитина ОСОБА_3 вітчима називає батьком, рідного батька не пам`ятає, не знає його. Заборгованість зі сплати аліментів на 01.01.2023 року складає 83320 грн. 50 коп. Батько ОСОБА_2 взагалі дитиною не цікавиться, не відвідує ні школу, ні лікарню з донькою. Старости сіл Гвізд та Молодків надали інформацію про те, що відповідач не мешкає на території громад з 2013 року. Фактично відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не намагається спілкуватися з донькою навіть по телефону. За висновком комісії визнано за доцільне позбавити його батьківських прав.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача. Їй відомо про те, що після припинення фактичного проживання з сестрою відповідач в кінці 2012 року виїхав до Російської Федерації, точної його адреси не відомо. З того часу не повертався, має там іншу сім?ю. Спочатку перші кілька місяців намагався спілкуватися з дитиною по телефону, але не знайшов з нею спільної мови. В подальшому не дзвонив доньці, не писав, ніяких подарунків не передавав, аліменти жодного разу не сплачував. Дівчинка знає батька лише по фотографії, але його не пам`ятає, розмови за батька вона не веде. Перші два роки мати відповідача передавала від себе подарунки онуці, потім це припинилося.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є подругою позивачки ще зі школи. Їй відомо про те, що відповідач з кінця 2012 року не проживає з позивачкою та їх спільною донькою. За цей час ні дзвінків, ні листів, ні подарунків від відповідача не було. Він не намагався знайти спілкування з донькою ніяким способом. Аліменти не сплачував взагалі. Про батька дівчинка ніколи не згадує, вона його навіть не пам`ятає. Вітчима називає батьком.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У судовому засіданні встановлено, що позивач 02 березня 2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Згідно рішення Надвірнянського районного суду від 06 квітня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано та неповнолітню дитину: ОСОБА_2 залишено проживати з матір`ю - позивачем по справі (а.с. 10).

Неповнолітня дитина ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом із позивачем ОСОБА_1 за адресю: АДРЕСА_1 (а.с.11). Батько ОСОБА_2 з 2012 року з дитиною не проживає (а.с.12).

Також рішенням Надвірнянського районного суду від 03 лютого 2014 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 600 грн. щомісячно, про що видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.13).

Згідно розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 348/45/14-ц від 17.02.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання дитини вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за період з 01.04.2018 по грудень 2022 жодного разу не сплатив аліменти та станом на 01.01.2023 має заборгованість у розмірі 83320 грн. 50 коп. (а.с.14).

Відповідач ОСОБА_2 з 2015 року по даний час жодного разу не відвідував батьківських зборів та не цікавився вихованням та навчанням дитини, що підтверджується довідкою Гвіздського ліцею Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області (а.с.16).

Відповідно до довідки лікаря ОСОБА_10 , на профілактичні огляди та прийоми педіатра в заклад охорони здоров`я ОСОБА_3 з`являється виключно в присутності матері (а.с.15).

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №38 від 29.03.2023 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Комісія з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради дійшла висновку вважати за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 55-56).

Актом обстеження умов проживання від 28.02.2022 підтверджено, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з позивачем та для дитини створені всі необхідні умови для виховання та навчання (а.с.57).

З неповнолітньою ОСОБА_3 була проведена бесіда, під час якої дівчинка повідомила, що рідний батько не цікавиться її життям, не відвідує її, не телефонує, не вітає на свята та день народження. Вітчима вона називає батьком (а.с.58).

Староста Гвіздського старостинського округу підтвердив, що ОСОБА_2 з 2013 року проживає за межами України, його місце проживання не відоме, участі у вихованні дитини не брав. Також Староста Молодківського старостинського округу підтвердив, що ОСОБА_2 в с. Молодків не зареєстрований, та зі слів батьків більше 9 років в с. Молодків не приїжджав (а.с.59,61).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV).

Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей.

Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України.

За ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дочки, так як останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився та не спростував доводів позивача.

Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно встановлено, що відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дочки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; ніяким чином не спілкується з дочкою, фактично відповідач самоусунувся від виховання неповнолітньої дитини.

При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Однак реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави.

Відповідач ОСОБА_2 з 2012 року не займається вихованням дитини, участі у її житті та вихованні не приймає, фінансово її не утримує, стягнуті з нього аліменти на утримання дитини не сплачує, має заборгованість зі сплати аліментів. Жодного разу з 2013 року доньці не телефонував, не писав листів, взагалі ніяк не цікавиться про її життя, здоров`я, навчання. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання неповнолітньої доньки, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 164-166 СК України, постановою № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 батьківських прав відносно його дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Гвізд Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Копію рішення направити учасникам справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації та місця проживання: АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей Надвірнянської міської ради (юридична адреса: 78405, Івано-Франківська область, м. Надвірна, майдан Шевченка, 33).

Представник позивача- адвокат Романишин Дмитро Михайлович (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3).

Повний текст рішення складено 26 травня 2023 року.

Суддя Т.А.Бурдун