Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Заболотного А.М.

секретар судового засідання Вагерич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про встановлення факту смерті,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15.03.2022 року під час авіа удару та ракетних обстрілів було зруйновано будинок подружжя, в результаті чого заявниця отримала важкі поранення, а її чоловік ОСОБА_2 був контужений і ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих травм помер. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті необхідне для реєстрації смерті ОСОБА_2 на території України та отримання свідоцтва про смерть.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, від її представника, адвоката Волошин В.В., надійшла заява в якій просить заяву розглядати без її участі, вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи відзиву не подав.

За таких обставин, а також беручи до уваги обмежені строки розгляду справ цієї категорії, визначені в ч. 2 ст. 317 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності заявника та представника заінтересованої особи та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд вважає, що вимоги заяви слід задовольнити виходячи з наступних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Як встановлено судом, заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 26.01.1982 року.

Документом, що підтверджує факт смерті ОСОБА_2 є протокол огляду трупа від 27.07.2022 року, який складено помічником прокурора м. Маріуполя ДНР, молодшим радником юстиції А.И.Лещенко. Відповідно до протоколу 27.07.2022 року о 16 годині 00 хвилин було проведено огляд трупа, який виявлено в АДРЕСА_1 . Зазначено, що труп знаходився у положенні лежачи на спині, на ньому був одяг, виражені ознаки гниття. Зазначено, що смерть настала у зв`язку з мінно-вибуховою травмою. Вказане стверджується і направленням на судово-медичну експертизу трупа від 27.08.2022 року.

Також в матеріалах справи містяться роздруківки фотографій, на яких зображено могилу в якій захоронений ОСОБА_2 . Крім того, факт смерті чоловіка заявниці підтверджують заяви сусідів від 20.11.2023 року, які стверджують, що були свідками загибелі ОСОБА_2 та приймали участь в його похованні.

Судом також встановлено, що 17.11.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Мукачівського районного управління поліції із заявою про те, що 15.11.2022 року військовослужбовці рф в порушення вимог п. 4-5 ст. 5 Додаткового протоколу до Женевської конвенції від 12.08.1949 року, що застосовується до захисту жертв міжнародних конфліктів, а саме «умисні напади на цивільні об`єкти, які не є військовими цілями», а також в порушення вимог ст.ст. 4, 32 Женевської конвенції, внаслідок завдання авіа удару та ракетних обстрілів, було зруйновано будинок АДРЕСА_1 в якому на той момент знаходилось подружжя ОСОБА_3 , внаслідок отриманих травм ОСОБА_2 помер. Встановлено, що дану заяву прийнято до провадження, що стверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, оскільки м. Маріуполь Донецької області, наявне серед «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19.02.2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається як сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав.

Законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до СК України та ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документам, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

За таких підстав, надані заявником документи про смерть суд визнає належними і допустимими доказами на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 . Таким чином, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час авіа удару та ракетних обстрілів в м. Маріуполь, є доведеним та підтвердженим у судовому засіданні доказами, визнаними судом належними та допустимими, на підставі чого подана заява підлягає задоволенню.

Частиною 4 ст. 317 ЦПК України передбачено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 260, 293, 294, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецька область, Україна, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполь Донецької області, Україна.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Заявник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Представник заявника: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 )

Заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (89600, м. Мукачево, пл. Духновича Олександра, 2, ).

Суддя А.М.Заболотний