Справа №333/4426/22
Провадження №2/333/592/23
12 травня 2023 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Косолап А.С.,
ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 2010 року по 2019 року вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 .
Сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В 2019 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили стосунки, проживають окремо. Неповнолітня дитини проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні.
Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13 червня 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили 30.08.2022 року.
ОСОБА_2 більше 10 років зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, притягався до кримінальної відповідальності, не приймає участі у житті доньки, не цікавиться її життям, не спілкується з дитиною, не забезпечує їй гідні умови проживання.
Всі питання щодо виховання дитини вирішує позивач самостійно без участі та підтримки ОСОБА_2 .
Позивач не чинить ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дитиною, однак останній усвідомлено не приймає участі у вихованні дитини, що свідчить про його небажання виконувати свої батьківські обов`язки відносно ОСОБА_3 .
Враховуючи, що відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, не підтримує її морально та матеріально, позивач просить суд позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 03.10.2022 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 27.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, в якій вказала, що позов підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 до зали судового засідання жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації та фактичного проживання. Однак, на адресу суду повернулись конверти без вручення адресату.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Від представника районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій просила суд ухвалити рішення в інтересах неповнолітньої дитини.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стосовно заявлених вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд дійшов до такого.
Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3).
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 03.03.2011 року серії НОМЕР_2 , актовий запис №225.
Неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується актом за підписом голови квартального комітету №23 від 10.06.2022 року.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пунктом 16 цієї ж постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , не цікавиться її життям, не надає матеріальної допомоги, не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини, взагалі не спілкується протягом року з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини.
Факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини підтверджується дослідженими в судовому засідання такими письмовими доказами.
Так, відповідно до повідомленням в.о. директора Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №88 ЗМР від 21.06.2022 року №085/01-22, дитина ОСОБА_3 навчається в 6-Б класі вказаного навчального закладу та мешкає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 ., зі слів класного керівника 6-Б класу, мати відвідує батьківські збори, приймає активну участь у житті класу. За період з 01.09.2021 року і по теперішній час батько дитини школу не відвідував, навчанням не цікавився.
Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв`язку з чим заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13 червня 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили 30.08.2022 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 06.03.2023 року сума заборгованості зі сплати аліментів становить 28 692,44 грн.
Згідно з актом обстеження умов проживання за місце мешкання відповідача за адресою: АДРЕСА_4 від 26.01.2023 року, обстежити умови проживання, з`ясувати думку ОСОБА_2 щодо позбавлення його батьківських прав не вдалося через відсутність його вдома. Ззовні подвір`я занехаяне. Зі слів голови квартального комітету №23, ОСОБА_2 веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не працевлаштованим.
При цьому, відповідно до акту обстеження умов проживання за місце мешкання позивача за адресою: АДРЕСА_3 від 26.01.2023 року, обстежити умови проживання, з`ясувати думку дитини щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не вдалося через відсутність вдома ОСОБА_1 та дитини. Зі слів голови квартального комітету №23, позивач з дитиною виїхали до Польщі. Також повідомила, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 перебуває на утриманні матері, а батько ОСОБА_2 матеріальної допомоги не надає.
За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, що підтверджується відповідними характеристиками за підписом голови квартального комітету №23 від 17.06.2022 року.
При розгляді справи по суті судом враховано, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Крім того, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують факт будь-якого піклування ОСОБА_2 про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_3 , її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, спілкування з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; виявлення інтересу до її внутрішнього світу; створення умов для отримання нею освіти, що можна розцінювати як виховання дитини.
Статтею 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5) Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6).
Відповідно до висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 09.03.2023 року №19.02/01-32-127 щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , рішенням комісії з питань захисту прав дитини, в інтересах малолітньої, на підставі ст..ст. 19, 150, 155, 164 СК України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач жодного разу не з`явився, будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт виконання ним батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини, не надав, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, дійшов до висновку, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо. У зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.
Питання про аліментні зобов`язання відповідача суд не розглядає, так як це питання вже вирішено у судовому порядку.
На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 992,40 грн. покладається судом на відповідача.
Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) в дохід держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст заочного рішення складено 22.05.2023 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод