Справа № 369/5830/22
Провадження № 2/369/1612/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Цукаревій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/5830/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що з 14 квітня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В період шлюбу, а саме у грудні 2018 року, сторони набули у власність автомобіль «Nissan X-Trail» за 40 000,00 дол. США, що на дату придбання складало 1 112 800,00 грн, право власності на який було зареєстроване за відповідачкою ОСОБА_2 з видачею номерного знаку НОМЕР_1 . 09 червня 2022 року відповідачка відчужила вказаний автомобіль, а кошти використала на власні потреби. Спірний транспортний засіб був перереєстрований на ОСОБА_3 з видачею номерного знака НОМЕР_2 . Позивач наголошує на тому, що укладення правочину відповідачка з ним не погоджувала, а він не надавав письмову згоду на укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Позивач вважає, що його право сумісної власності на спірний автомобіль порушене. Відповідачка приховує факт продажу автомобіля, не надаючи позивачу договір купівлі-продажу. Позивач шляхом аналізу відомостей з сайту продажу транспортних засобів встановив, що середня ціна такого автомобіля становить 22 699,5 дол. США, що еквівалентно 809 237,17 грн.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просить суд:

1.Здійснити поділ майна - автомобіля «Nissan X-Trail», VIN: НОМЕР_3 , шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості автомобіля у розмірі 404 618,58 грн, що еквівалентно 11 349,75 дол. США.;

2.вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою від 15 липня 2022 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання.

У серпні 2022 року судом отримано відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, в обґрунтування якого відповідачка посилається на те, що спірний автомобіль придбала за власні кошти, а саме за рахунок продажу особистого автомобіля Skoda Rapid 2013 року випуску, за 200 000,00 грн, тому на нього не розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя. Крім того, відповідачка заперечує проти заявленої позивачем ціни автомобіля, вказуючи на незадовільний технічний стан автомобіля.

У серпні 2022 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого посилається на те, що з 14 квітня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . В період шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :02:002:0006, розташовану за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, та земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :02:002:0007, розташовану за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка. Крім того, 06 листопада 2020 року відповідач зареєстрував ТОВ «ІД Сервіс» зі статутним капіталом 500 000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивачка за зустрічним позовом просить суд:

1.визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :02:002:0006, розташовану за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка;

2.визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :02:002:0007, розташовану за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка;

3.стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 250 000,00 грн в якості компенсації частки внеску до статутного капіталу ТОВ «ІДС»;

4.вирішити питання про розподіл судових витрат.

У січні 2023 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив ОСОБА_2 , в обґрунтування якої позивач за первісним позовом посилається на те, що відповідачка не довела у передбачений законом спосіб надання ОСОБА_1 згоди на укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, а також факту використання коштів, отриманих від продажу автомобіля, на потреби сім`ї. Крім того, ОСОБА_1 вважає вказаний договір купівлі-продажу фіктивним та таким, оплата за який не була здійснена у передбачений законом спосіб, оскільки автомобіль з тверджень позивача за первісним позовом фактично продовжує знаходитися у володінні відповідачки за первісним позовом. Також позивач наголошує на тому, що спірний автомобіль вкотре був перереєстрований на іншу особу з видачею нового номерного знаку, проте на вказаному автомобілі ОСОБА_2 перетнула разом з малолітнім ОСОБА_4 державний кордон, покидаючи територію України. Щодо тверджень відповідачки стосовно вартості спірного автомобіля позивач зазначає, що остання не надала до суду належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивача.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 24 квітня 2023 року прийняв до провадження зустрічний позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та об`єднав у одне провадження зустрічний позов ОСОБА_2 з первісним позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою від 26 червня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області закрив підготовче провадження, справу призначив до розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення первісного позову заперечував, просив суд задовольнити зустрічний позов.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що сторони 14 квітня 2018 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого Шевченківським у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

19 листопада 2018 року ТОВ «ВіДі-Санрайз» та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_2 прийняла автомобіль «Nissan X-Trail 1/6 DCI 2WD CVT Tekna» 2018 року випуску та сплатила його вартість у розмірі 988 990,00 грн (з ПДВ). Сплата коштів підтверджується видатковою накладною від 07 грудня 2018 року № ІСзРА-000916.

У висновку експерта від 28 вересня 2023 року № 03/09 встановлена вартість автомобіля «Nissan X-Trail 1/6 DCI 2WD CVT Tekna» 2018 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 у розмірі 846 930,00 грн. Висновок підготовлений для подання до суду, експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до статті 384 КК України, що підтверджується печаткою та підписом експерта Новоселецького В. А. у висновку.

18 лютого 2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :02:002:0007, розташованої за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка. Договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю. В. та зареєстрований в реєстрі за номером 830. Згідно зі звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 29 липня 2022 року вартість вказаної земельної ділянки становить 218 745,94 грн.

Також 18 лютого 2019 року ОСОБА_1 набув у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :02:002:0006, розташовану за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка. Договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю. В. та зареєстрований в реєстрі за номером 831. Згідно зі звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 29 липня 2022 року вартість вказаної земельної ділянки становить 218 745,94 грн.

ОСОБА_1 є єдиним засновником ТОВ «ІД Сервіс». Розмір статутного капіталу - 500 000,00 грн. Зареєстрована юридична особа 06 листопада 2020 року, що підтверджується витягом від 04 серпня 2022 року.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріали справи не містять доказів щодо розірвання шлюбу, що дає підстави для висновку про те, що спірні автомобіль, дві земельні ділянки були придбані, а інвестиції в статутний капітал ТОВ «ІД Сервіс» вчинені в період шлюбу, а отже на них розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя відповідно до вимог статті 60 СК України.

Щодо первісних позовних вимог суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 зазначив про те, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Позивач бажає поділити спірний автомобіль, який є неподільним об`єктом права спільного сумісного майна, оскільки був набутий в період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , шляхом стягнення з відповідачки в якості компенсації належної йому частки у праві власності на автомобіль половини вартості зазначеного об`єкта рухомого майна.

ОСОБА_1 зауважує, що не надавав згоду на продаж спірного автомобіля.

Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з вимогами частин першої та третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Приписи статей 60, 65 СК України встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доведення обставин, потрібних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу, а отже на нього апріорі розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя за умови недоведення протилежного тим із подружжя, хто спростовує презумпцію спільного сумісного майна подружжя.

Так відповідачка за первісним позовом у відзиві зазначає, що вказаний автомобіль був придбаний нею за рахунок коштів, отриманих від продажу автомобіля «Skoda», у розмірі 200 000,00 грн, а заявлена позивачем ціна спірного автомобіля значно завищена з огляду на його технічну несправність.

Проте, такі свідчення спростовуються матеріалами справи. Так відповідно до договору купівлі-продажу, копія якого міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 прийняла автомобіль «Nissan X-Trail 1/6 DCI 2WD CVT Tekna» 2018 року випуску та сплатила його вартість у розмірі 988 990,00 грн (з ПДВ). Сплата коштів підтверджується видатковою накладною від 07 грудня 2018 року № ІСзРА-000916.

Сума, отримана від продажу автомобіля «Skoda» значно менша від суми придбання автомобіля «Nissan», інших доказів стосовно суми коштів, наявних у особистій приватній власності відповідачки станом на час придбання автомобіля матеріали справи не містять, що не дає підстави стверджувати про придбання автомобіля виключно за особисті кошти ОСОБА_2 , а отже остання не спростувала у передбачений законом спосіб презумпцію спільного сумісного майна подружжя.

Станом на вересень 2023 року відповідно до наявного у матеріалах справи висновку експерта вартість спірного автомобіля становить 846 930,00 грн, а отже вказане рухоме майно є цінним і для укладання правочинів стосовно розпорядження цим майном є обов`язковою згода іншого з подружжя, оформлена письмово.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надавав згоду на продаж вказаного об`єкта рухомого майна. Відповідачка за первісним позовом таких доказів не надала, що не дає підстав для висновку про те, що майно було реалізоване з дотриманням встановлених законом вимог, а кошти реалізовані в інтересах сім`ї. За таких обставин вимога ОСОБА_1 про компенсацію половини вартості реалізованого автомобіля є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимог за зустрічним позовом про визнання права власності на нерухомого майна.

Суд встановив, що вказані земельні ділянки були придбані 18 лютого 2019 року, а за відсутності даних про розірвання шлюбу наявні підстави стверджувати, що таке майно було набуте сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі.

Відповідач не доводить у передбаченому законом порядку, що майно є його особистою власністю, а отже на вказане нерухоме майно також розповсюджується презумпція спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до вимог частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно з частинами першою та другою статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Матеріали справи не містять доказів погодження сторонами спору поділу спірних земельних ділянок, а отже за загальним правилом поділ спірних об`єктів нерухомого майна підлягає поділу у рівних частках, а саме по кожному з подружжя, а тому зустрічні позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно зустрічних вимог про компенсацію вартості частини статутного капіталу суд зазначає таке.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі розмір внеску до статутного фонду ТОВ «ІД Сервіс», здійсненого ОСОБА_1 , становив 500 000,00 грн

Згідно з положеннями статті 13 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20) дійшла висновку про те, що право власності на майно, передане учасниками господарського товариства як вклад, належить товариству, а не його учасникам (засновникам). Право власності на майно, передане кооперативу як вступні, членські, цільові внески, вклади його членів тощо належить кооперативу, а не його членам. Тому майно господарського товариства, кооперативу належить їм на праві власності, і не може належати на праві власності іншим особам. Зокрема, таке майно не може належати на праві спільної власності учаснику (засновнику, члену) приватного підприємства та його подружжю (колишньому подружжю). Таким чином, з моменту внесення грошових коштів чи іншого майна як вкладу таке майно належить на праві власності самому товариству, і воно втрачає ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Статутний капітал приватного підприємства - юридичної особи або майно приватного підприємства - єдиного майнового комплексу можуть бути об`єктами права спільної сумісної власності подружжя (якщо вони не є об`єктами права особистої власності одного з подружжя).

Іншими словами, поняття статутного капіталу охоплює два різні випадки:

-перший - коли майно передано у власність юридичної особи, зареєстрованої як приватне підприємство. Тоді частка в статутному капіталі такої юридичної особи (але не її майно) може належати на праві приватної спільної сумісної власності подружжю;

-другий - коли йдеться про єдиний майновий комплекс, тобто про підприємство в розумінні статті 191 ЦК України, яке не передане як вклад юридичній особі, а використовується одним з подружжя без створення юридичної особи, зокрема, як фізичною особою - підприємцем. Тоді майно, яке входить до складу підприємства як єдиного майнового комплексу (але не частка в статутному капіталі майнового комплексу, бо майновий комплекс не може мати статутного капіталу), може належати на праві спільної сумісної власності подружжю.

При цьому часткою в статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов`язків, пов`язаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності товариства, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу з нього учасника або у випадку розподілу майна товариства в процесі його ліквідації.

Відповідно до частини восьмої статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю» вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника.

Таким чином, у разі внесення одним із подружжя (колишнього подружжя), який є учасником господарського товариства, грошових коштів чи майна у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, саме товариство стає їх власником, тоді як право іншого з подружжя на спільні кошти/майно трансформується в інший об`єкт - право вимоги на виплату частки у статутному капіталі товариства.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що кошти, з яких був сформований статутний капітал ТОВ «ІД Сервіс» належали до особистих коштів ОСОБА_1 , а також доказів того, що кошти в сумі 500 000,00 грн були передані для формування статутного капіталі товариства поза межами періоду, коли сторони перебували у шлюбних правовідносинах, а отже на них поширюється презумпція спільного сумісного майна подружжя.

За таких обставин ОСОБА_2 вправі в порядку вирішення питання про поділ майна подружжя вимагати грошову компенсацію половини вартості внеску до ТОВ «ІД Сервіс» у розмірі 250 000,00 грн.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 червня 2022 року у справі № 450/624/15-ц.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 під час подання первісного позову сплатив судовий збір у розмірі 4 046,19 грн та 496,20 грн.

ОСОБА_2 під час подання зустрічного позову сплатила до спеціалізованого фонду Державного бюджету України грошові кошти на суму 4 687,46 грн.

Згідно з частиною десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, за умови задоволення обох позовів у повному обсязі, внаслідок проведення взаєморозрахунку між сторонами з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між сплаченими судовими зборами у розмірі 145,07 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_5 , адреса перебування: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП № НОМЕР_6 , адреса перебування: АДРЕСА_2 ) половину вартості автомобіля «Nissan X-Trail», VIN: НОМЕР_3 у розмірі 404 618,58 грн

Задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :02:002:0006, розташовану за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :02:002:0007, розташовану за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_5 , адреса перебування: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП № НОМЕР_6 , адреса перебування: АДРЕСА_2 ) в якості грошової компенсації частину внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІД Сервіс» у розмірі 250 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_5 , адреса перебування: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП № НОМЕР_6 , адреса перебування: АДРЕСА_2 ) різницю між сплаченими судовими зборами у розмірі 145,07 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. О. Фінагеєва