УХВАЛА

Іменем України

20 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 753/22513/21

провадження № 61-15789ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду

м. Києва від 28 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року в справі за скаргою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олександрівни, стягувач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», про визнання дій приватного виконавця неправомірними, визнання недійсним та скасування звіту про оцінку нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О., стягувач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк»), про визнання дій приватного виконавця неправомірними, визнання недійсним та скасування звіту про оцінку нерухомого майна.

Скарга мотивована тим, що 15 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 16 квітня 2019 року № 2-3173/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 729 811,29 грн, судових витрат у розмірі 2 823,00 грн, а всього - 732 634,29 грн.

19 серпня 2021 року приватним виконавцем винесено постанови про опис та арешт майна боржника. Вказаною постановою накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить

ОСОБА_1 на праві власності.

24 жовтня 2021 року вона отримала повідомлення про результат оцінки майна та звіт про оцінку нерухомого майна від 28 вересня 2021 року. Згідно з даними звіту про оцінку нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири, загальною площею 31,8 кв. м, за вищезазначеною адресою, загальна вартість нерухомого майна склала 835 495,00 грн без ПДВ.

Зазначала, що не отримувала постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому проваджені і не знала про передачу нерухомого майно для реалізації на прилюдних електронних торгах.

Ознайомившись зі звітом про оцінку майна, вона з ним не погоджувалася, вважала його необ`єктивним та необґрунтованим, оскільки ринкова вартість об`єкта оцінки є заниженою.

Враховуючи викладене, просила її скаргу задовольнити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

02 листопада 2023 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження

і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Учасниками виконавчого провадження, зокрема, є виконавець, сторони, представники сторін, експерт, спеціаліст, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання (згідно із частиною першою статті 14 Закону України «Про виконавче провадження»).

У частині першій статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (абзац другий частини третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження

№ 11-1200апп18).

Відповідно до статей 3, 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання (абзац третій частини другої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Статтею 384 ЦПК України та статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено 10-денний строк на оскарження оцінки майна з моменту отримання повідомлення про результати рецензування.

Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі, якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов`язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна,

а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Отже, зацікавлена сторона може подати державному виконавцю заперечення проти звіту про оцінку і, в разі відмови останнім у призначенні рецензування звіту, може оскаржити його дії.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином повідомлена про початок примусового виконання судового рішення, оскільки їй надіслано копію постанови про опис та арешт майна боржника, повідомлення про результати оцінки арештованого майна, у встановлений законом строк оцінку майна не оскаржила, а також не спростувала у передбачений законом спосіб саме його рецензування невідповідності вимогам Національних стандартів або іншим вимогам законодавства, що пред`являються до такого звіту та порядку його складання, дійшов правильного висновку, що заявником не доведено, що приватним виконавцем чи оцінювачем порушено вимоги Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 під час проведення оцінки майна.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року в справі за скаргою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олександрівни, стягувач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», про визнання дій приватного виконавця неправомірними, визнання недійсним та скасування звіту про оцінку нерухомого майна, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська