ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4177/23 Справа № 211/5488/21 Суддя у 1-й інстанції - Середня Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/5488/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , треті особи: Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної в місті ради, Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради, про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію місця проживання,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

на заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року,

встановив:

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі за текстом ТОВ «Кей-Колект») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , треті особи: Відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної в місті ради, Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради, про визнання протиправними та скасування рішення про реєстрацію місця проживання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_1 було надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 17 400 доларів США з відсотковою ставкою 13,50% річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 04 червня 2007 року було укладено договір іпотеки № 0-З, за умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та накладено обтяження на вказане нерухоме майно.

13 лютого 2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2 та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до яких до позивача перейшло право вимоги за вказаними вище договорами кредиту та іпотеки.

За відомостями про зареєстрованих осіб № 8/21 від 05 серпня 2021 року у квартирі, яка перебуває в іпотеці, було зареєстровано три особи, а саме: ОСОБА_1 з 21 березня 1997 року, ОСОБА_4 з 16 липня 2004 року та неповнолітній ОСОБА_3 з 22 вересня 2009 року.

Тобто неповнолітня дитина була зареєстрована після 04 червня 2007 року, після укладення договору іпотеки.

Посилається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали нотаріальну згоду на виселення та зняття з реєстрації місця проживання у випадку невиконання зобов`язань за договором надання споживчого кредиту, у забезпечення якого був укладений договір іпотеки.

В пункті 2.4.9 договору іпотеки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як іпотекодавці, зобов`язались не надавати дозвіл на реєстрацію в предметі іпотеки фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя, які не надавали згоди на реєстрацію будь-кого в іпотечному

Отже, після укладення договору іпотеки 04 червня 2007 року органами реєстрації було зареєстровано місце проживання однієї особи і це всупереч тому, що зазначене нерухоме майно знаходилось під двома обтяженнями (заборона та іпотека) та за відсутності дозволу зі сторони АТ «УкрСиббанк» та/або ТОВ «Кей-Колект». Більш того, реєструючи неповнолітніх осіб у нерухомому майні, яке є предметом іпотеки, іпотекодавець спричинив обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя. Отже жодна із зареєстрованих осіб не має достатніх правових підстав для реєстрації у вищевказаній квартирі, жодних договорів про надання у користування цього майна із ТОВ «Кей-Колект» не укладалось.

Зазначає, що відповідачі свідомо порушили умови договору та статті 9, 10 Закону України «Про іпотеку», статтю 628 ЦК України, оскільки реєстрація місця проживання особи у квартирі тісно пов`язана з правом на володіння та користування такою квартирою, яке було обмежене договором іпотеки.

У зв`язку з викладеним, ТОВ «Кей-Колект» просило визнати протиправними дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при поданні заяв на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , 2009 року народження у предметі іпотеки - квартирі АДРЕСА_1 , скасувавши реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не повністю з`ясовано всі обставини справи та наведені сторонами докази, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом не враховано, що право користування об`єктом іпотеки може здійснюватися виключно за згодою іпотекодержателя, тобто без наявності письмової згоди останнього, будь-яка особа позбавлена можливості здійснити реєстрацію свого місця проживання на об`єкті, що є предметом іпотеки. Реєстрація неповнолітнього ОСОБА_3 в житловому приміщенні, яке є предметом іпотеки, відбулася після укладення договору іпотеки та, в порушення п. 2.4.9 Договору без отримання згоди іпотекодержателі (АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект». Вважає, що реєстрація місця поживання ОСОБА_3 в кватирі за адресою: АДРЕСА_2 , що є предметом іпотеки відбулася за відсутності згоди іпотекодержателей та наявності обтяження, є протиправною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні апеляційного суду Березуцька Н.І., яка діє в інтересах Довгинцівської районної в місті ради, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Кей-Колект» підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого останній, як позичальник, отримав кредит в сумі 17 400 доларів США строком до 03 червня 2014 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та іпотекодавцями ОСОБА_1 і ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 0-З від 04 червня 2007 року, відповідно до умов якого предметом іпотеки являється нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва направо власності на житло від 23 березня 2007 року.

За відомостями Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної у місті ради, у вказаному житловому приміщенні зареєстровані: з 21 березня 1997 року ОСОБА_1 , з 16 липня 2004 року ОСОБА_2 , з 22 вересня 2009 року неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на те, що позивачем не доведено, що реєстрація у спірному будинку малолітньої дитини іпотекодавців порушує права позивача, перешкоджає йому у реалізації, у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя. Крім того, доказів звернення стягнення на предмет іпотеки вказаного іпотечного майна, позивачем суду не надано.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується в повній мірі, так як їх суд дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених письмовими доказами, які були предметом дослідження в судовому засіданні.

Звертаючись до суду позовом, ТОВ «Кей-Колект» посилалося на те, що в порушення пункту 2.4.9 договору іпотеки, іпотекодавці зобов`язались не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя, однак зареєстрували неповнолітню дитину.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наслідки невиконання зобов`язання передбачені статтею 611 ЦК України.

Частиною 2 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не допускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ні положеннями ЦК України, ні положеннями Закону України «Про іпотеку» не передбачено обмежень прав членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно ч. 4 ст. 9, ч.1, 4 ст. 156 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

З аналізу положень частини другої ст. 64 ЖК України та частини першої ст. 405 ЦК України слідує, що члени сім`ї власника будинку (квартири) (дружина власника, їх діти і батьки), які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Право дитини на проживання в сім`ї разом з батьками передбачене також статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено обов`язок батьків або інших законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Частинами 2-4 статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (ч. 2 ст. 156 ЖК України).

Крім того, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст. 405 ЦК встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Сервітутне право користування житлом набувають члени сім`ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім`ї (ухвала Верховного суду України від 21.09.2011 у справі № 6-57868св10).

Якщо спірна нерухомість передана в іпотеку ще до реєстрації у ній дитини, а отже, на час укладення іпотечного договору вона не мала права власності чи права користування нею, що у свою чергу унеможливлює порушення її прав на житло, проте дитина набула права користування цим житлом як член сім`ї власника, відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

Відповідний висновок висловлений Верховним Судом в постанові від 27 грудня 2018 року в справі № 638/14123/14-ц.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, підстави заявленого позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому суд першої інстанції, виходив виключно із суті заявлених у суді першої інстанції вимог позивача, підстав позову, його аргументів та доказів, наданих суду.

Встановивши, що позивачем не доведено, що реєстрація у спірній квартирі членів сім`ї іпотекодавця порушує права позивача, перешкоджає йому у реалізації, у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» не підлягають задоволенню.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста