Справа № 344/3573/21
Провадження № 22-ц/4808/652/23
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2023 року,ухвалене в складі судді Домбровської Г.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Наталії Василівни, ОСОБА_2 про припинення дій, відновлення становища, яке існувало до порушення права,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Наталії Василівни, ОСОБА_2 про припинення дії, яка порушує його право на захист персональних даних від незаконного зберігання відповідачами конфіденційної інформації про нього без його згоди у надрукованому текстовому документі, що викладений на спеціальному бланку нотаріального документу серії: ВЕО №562517 і містить вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. 17.05.2007 посвідчувальний напис із позначеним реєстровим №1152, шляхом зобов`язання відповідачів здійснити видалення з наявних у них примірників (копій) вказаного документу конфіденційної інформації (персональних даних) про ОСОБА_1 у спосіб, що виключає подальшу можливість поновлення; відновлення становища, яке існувало до порушення права позивача на захист персональних даних, внаслідок незаконного використання та поширення відповідачами в період з 17.05.2007 року по 18.05.2007 року конфіденційної інформації про нього без його згоди у надрукованому текстовому документі, що викладений на спеціальному бланку нотаріального документу серії: ВЕО №562517 і містить вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. 17.05.2007 року посвідчувальний напис із позначеним реєстровим №1152, шляхом зобов`язання приватного нотаріуса Кучак Н.В. прийняти рішення про скасування виконаної нею 17.05.2007 року вищевказаної нотаріальної дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17 травня 2007 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. з використанням спеціальних бланків нотаріальних документів складено, посвідчено та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за реєстровим номерами 1152, 1164 договір купівлі-продажу, який містить інформацію про особу ОСОБА_1 , зокрема місце його проживання та ідентифікаційний номер. Разом з тим, він не надавав відповідачам згоди чи дозволу нам обробку, збереження, використання та поширення будь-якої інформації про свою особу (особистих персональних даних) у спірному текстовому документі, що викладений на спеціальному бланку нотаріального документу серії: ВЕО №562517 із вчиненням на ньому посвідчувального напису із позначеним реєстровим №1152, оскільки під цим номером у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зареєстрована нотаріальна дія, учасником якої не є позивач.

Вказує, що незаконне зберігання відповідачами конфіденційної інформації про позивача без його згоди у вищевказаному надрукованому текстовому документі порушує його особисті немайнові права. Зокрема, відповідачами порушено приписи ч. 2 ст. 32 Конституції України щодо заборони збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про його особу без його згоди, оскільки інформація про місце проживання відноситься до конфіденційної, а дані про ідентифікаційний номер до інформації з обмеженим доступом.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.

На його думку суд першої інстанції дійшов хибних висновків про використання приватним нотаріусом Кучак Н.В. персональних даних ОСОБА_1 за його заявою та за його згодою та відсутність в матеріалах справи доказів, які б спростовували дану обставину. Вважає, що такі є припущенням суду і не підтверджуються обставинами справи.

Вказує, що 17.05.2007 року за реєстровим номером 1152 нотаріусом Кучак Н.В. посвідчено договір дарування квартири, сторони якого не є учасниками даного спору. Натомість 17.05.2007 року за реєстровим номером 1164 без використання нотаріального бланку нотаріусом посвідчено договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, сторонами якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . А судом не враховано зіпсування спеціального бланку серії ВЕО 562516, запис про витрачання якого міститься у другому примірнику договору купівлі-продажу від 17.05.2007 року за реєстровим номером 1164; суперечливість даних про серію та номер бланку ВЕО 562516, запис у графі 5 Реєстру для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим номером 1152 про посвідчення договору дарування, стороною якого не є ОСОБА_1 ; фактичне непосвідчення 17.05.2007 року за реєстровим номером 1152 договору купівлі-продажу, стороною якого є ОСОБА_1 ; використання та поширення нотаріусом конфіденційної інформації про ОСОБА_1 без його згоди у надрукованому на спеціальному бланку нотаріального документу серії ВЕО 562517 текстовому документі, що містить вчинений нотаріусом посвідчувальний напис із реєстровим номером 1152; відтак, нестворення для позивача жодних правових наслідків посвідченим нотаріусом Кучак Н.В. 17.05.2007 року правочином за реєстровим номером 1152, стороною якого він не є; як і свідоме ухилення нотаріуса від реагування в межах повноважень на негативні правові наслідки нікчемного договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом 17.05.2007 року за реєстровим номером 1164 без використання спеціального бланку нотаріального документу. При цьому мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить мотивів, з яких виходив суд, роблячи висновок про те, що використання приватним нотаріусом Кучак Н.В. персональних даних ОСОБА_1 мало місце за його заявою та згодою.

Також суд залишив поза увагою те, що посвідчений за реєстровим номером 1164 договір купівлі-продажу, зареєстрований 17.05.2007 року в Державному реєстрі правочинів під реєстраційним номером 2092593, виконаний нотаріусом Кучак Н.В. лише на аркуші білого кольору формату А4 без використання спеціального бланку нотаріального документу, є недійсним з моменту його укладення, і не створює для ОСОБА_1 жодних юридичних наслідків. А стороною правочину, посвідченого за реєстровим номером 1152 ОСОБА_1 не є, а отже не давав своєї згоди на використання його персональних даних в такому документі.

Зазначає, що на підтвердження своїх вимог посилався на наявні в матеріалах справи письмові докази, яким суд не дав правової оцінки. Натомість передчасно вважав чинним недійсний з моменту укладення нікчемний договір купівлі-продажу, оскільки такий виконаний без використання спеціального бланка.

Також вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення допустився порушення норм процесуального права через неврахування висновків Верховного Суду, зокрема, щодо реєстрації кожної нотаріальної дії під окремим порядковим номером; нечинності нотаріальних дій, виконаних без використання спеціального бланка; наслідків нікчемності правочину.

Вказує, що ним не заявлялася така підстава позову як недійсність його паспорту, а тому судом порушено принцип диспозитивності в цій справі, і суд вийшов за межі позовних вимог.

Стверджує, що реєстрація під окремим порядковим номером 1164 в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій посвідчення договору без фактичного вчинення на спеціальному бланку нотаріального документу примірника договору посвідчу вального напису із позначенням окремого порядкового номеру 1164, не є нотаріальним посвідченням правочину.

Просить рішення Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідачі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подавали.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Зокрема, апелянт ОСОБА_1 повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки, яка вручена йому 17.05.2023 року відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 ЦПК України.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.11.2004 року на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_4 , належні ОСОБА_4 будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 , складається з цегляного будинку, загальною площею 480,2 кв.м., житловою площею 197,2 кв.м., цегляної літньої кухні загальною площею 28,2 кв.м., металевих воріт загальною площею 10,6 кв.м., та земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , що надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фріс І.П., серія ВВМ939681, зареєстровано в реєстрі за №Д1067. На підставі вказаного Договору купівлі-продажу зареєстровано право власності ОСОБА_1 на зазначені домоволодіння та земельну ділянку (т. 1, а.с. 35-37, 38, 39).

16.05.2007 року Івано-Франківським ОБТІ на підставі Розпорядження міського голови від 15.05.2007 року №270-р під реєстраційним номером 8388444 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на домоволодіння по АДРЕСА_1 , зокрема, житловий будинок площею 587,6 кв.м., літня кухня площею 28,2 кв.м., ворота площею 10,6 кв.м., сауна площею 26,2 кв.м. (т. 1, а.с. 40-43).

Встановлено також, що згідно Договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 17.05.2007 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла домоволодіння під АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку цегляного, загальною площею 586,7 кв.м., житловою площею 289,7 кв.м., зазначеного в плані літерою «А», літньої кухні цегляної, загальною площею 28,2 кв.м., зазначеної в плані літерою «Б», воріт металевих, загальною площею 10,6 кв.м., зазначених в плані під № 1, сауни, цегляної, загальною площею 26,2 кв.м., зазначеною в плані літерою «В», та земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 51-52).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачами без його згоди чи дозволу на обробку, збереження, використання та поширення будь-якої інформації про його особу (особистих персональних даних) у надрукованому текстовому документі, що викладений на спеціальному бланку нотаріального документу серії: ВЕО №562517 із вчиненням на ньому посвідчувального напису із позначеним реєстровим №1152, зазначено його місце проживання та ідентифікаційний номер, хоча під цим номером у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зареєстрована нотаріальна дія, учасником якої він не є. Відтак таке незаконне зберігання відповідачами конфіденційної інформації про позивача без його згоди у вищевказаному надрукованому текстовому документі порушує його особисті немайнові права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом обставини справи свідчать про те, що фактично між сторонами даної справи існував спір щодо дійсності Договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 17.05.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. Дійсність даного договору неодноразово була предметом судових розглядів, за результатами якого у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним було відмовлено. Крім того, позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кучак Н.В. про порушення його особистого немайнового права (збирання та поширення конфіденційної інформації щодо нього) вже був предметом судового розгляду у справі №344/4640/17, за результатами якого позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог. У спірних правовідносинах, з приводу яких розглядається дана справа, використання приватним нотаріусом персональних даних ОСОБА_1 відбулося за його заявою до даного нотаріуса та за його згодою. Докази, які б спростовували дану обставину, в матеріалах справи відсутні. Крім того, в рамках даного судового провадження ОСОБА_1 не доведено також самого факту поширення співвідповідачем ОСОБА_2 персональних даних позивача у спосіб, зазначений ним у позові, оскільки дана особа була покупцем за договором купівлі-продажу, та разом з ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса за вчиненням відповідної нотаріальної дії.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 275 ЦК України визначено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до вимог ст. 276 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційним Судом України надано офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України у Рішенні від 20 січня 2012 року у справі №2-рп/2012, де зазначено наступне:

«… лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці».

«3.2. Інформацією про фізичну особу є відомості чи сукупність відомостей про таку особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (частина перша статті 11 Закону №2657).

За порядком доступу інформація поділяється на відкриту та з обмеженим доступом (частина перша статті 20 Закону №2657).

Відкритою є будь-яка інформація, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (частина друга статті 20 Закону №2657). Зокрема, відкритою є публічна інформація, крім випадків, встановлених законом, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом (частина перша статті 1 Закону №2939).

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 21 Закону №2657).

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11 Закону №2657). Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року №5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що перелік даних про особу, які визнаються як конфіденційна інформація, не є вичерпним.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини».

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», п.п. 38, 61-63 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакціях, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин, угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється.

Згідно ст. 43 вказаного Закону при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.

При посвідченні правочинів нотаріусом у текстах правочинів зазначаються: для фізичних осіб - ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, для юридичних осіб - ідентифікаційний код за даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. На підтвердження наявності ідентифікаційного номера (коду) нотаріусу подається відповідна, завірена уповноваженою особою, довідка або (витяг), фотокопія якої(го) долучається до примірника правочину, який залишається у справах нотаріуса (п. 19 Інструкції).

За змістом п. 23 Інструкції в текстах нотаріально посвідчуваних правочинів вказуються п різвища, імена, по батькові фізичних осіб, у тому числі представників юридичних осіб, повинні бути написані повністю із зазначенням місця їх проживання.

Відповідно до ст. 29 ЦК України у вказаній редакції місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Нотаріус може записувати місце проживання фізичної особи з її слів, або ж місце реєстрації фізичної особи за даними її паспорта.

У справі, що переглядається, місцевим судом вірно встановлено, що використання приватним нотаріусом Кучак Н.В. персональних даних ОСОБА_1 17.05.2007 року мало місце у зв`язку з його особистим зверненням до нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 між ним та ОСОБА_2 .

Відтак таке відбулося за його заявою до даного нотаріуса та за його згодою у відповідності до вищевказаних норм права.

Що стосується тверджень позивача про те, що нотаріусом неправомірно використано та поширено конфіденційну інформацію про ОСОБА_1 без його згоди саме у надрукованому на спеціальному бланку нотаріального документу серії ВЕО 562517 текстовому документі, що містить вчинений нотаріусом посвідчувальний напис із реєстровим номером 1152, оскільки у графі 5 Реєстру для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим номером 1152 посвідчено інший договір дарування, стороною якого не є ОСОБА_1 , а тому правочин за реєстровим номером 1152 не створює для позивача жодних правових наслідків, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Місцевий суд правильно зазначав, що ОСОБА_1 вже неодноразово оскаржувалася дійсність даного договору купівлі-продажу, і з цього приводу наявні судові рішення, які набрали законної сили.

Зокрема, рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 січня 2019 року у справі №344/1587/16 (за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Наталії Василівни, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. 17 травня 2007 року, за реєстровою дією №1152, та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Наталія Василівна про визнання права власності на нерухоме майно та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння; виселення ОСОБА_5 та невідомих осіб з будинковолодіння та земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташовані в АДРЕСА_1 ; вселення ОСОБА_1 у вказане будинковолодіння), залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року та постановою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року, в задоволенні вказаних позовів ОСОБА_1 відмовлено. Зазначено, що на примірнику договору, що зберігається у справах нотаріуса та в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій на 2007 рік, реєстровий номер зазначений 1164, а на договорі, викладеному на бланку ВЕО №562517 помилково нотаріусом зазначено реєстровий номер 1152, який посвідчено в той же день. Виходячи з цього, запис про вчинену нотаріальну дію, відповідно до вимог пункту 25 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року №2-/5, що діяла на момент вчинення нотаріальної дії, внесено нотаріусом до Реєстру для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим №1164 від 17 травня 2007 року, із проставленням учасниками правочину підписів. Суди попередніх інстанції, встановивши, що для посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (продавець) за реєстровим №1164 нотаріусом були витребувані всі необхідні документи, передбачені статтею 55 Закону України «Про нотаріат» та пунктами 38, 61, 63 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України; на виконання вимог статті 43 Закону особу ОСОБА_1 було встановлено за паспортом серії та номером НОМЕР_1 , виданим 08 квітня 2000 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, реквізити якого було записано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, дійшли обґрунтованого висновку про те, що нотаріусом під час вищезазначеної нотаріальної дії не було порушено вимог чинного законодавства.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу домоволодіння від 17.05.2007 року та земельної ділянки за реєстровим номером 1152 із використанням спеціального бланка нотаріального документа серії ВЕО номер 522517 із застосуванням наслідків нікчемності договору.

А рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.05.2017 року у справі №344/4640/17, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 11.07.2017 року, відмовлено в позові ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Наталії Василівни про визнання порушеного особистого немайнового права щодо збирання та зберігання інформації про його особу, визнання дій протиправними щодо використання даних позивача при посвідченні договору за №1152, 1164 від 17.05.2007 року, зобов`язання вчинити дії (стягнення 1000000 грн.). При постановленні даного рішення судами встановлено і зазначено, що 17 травня 2007 року до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В. звернулися громадяни України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вчиненням нотаріальної дії, а саме: посвідченням договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Для складання проекту та подальшого нотаріального посвідчення цього договору у відповідності до пунктів 61-64 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року №20/5 (далі - Інструкція), що діяла на момент вчинення нотаріальних дій, продавцем, тобто ОСОБА_1 нотаріусу було надано всі оригінали правовстановлюючих документів на домоволодіння та земельну ділянку, які відчужувались, а також усі інші необхідні документи, передбачені Інструкцією. Нотаріусом, перед посвідченням договору було встановлено особи учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням цього правочину, а саме: ОСОБА_1 продавця та ОСОБА_2 покупця. Встановлення осіб було здійснено за паспортами громадян України, оригінали яких учасники правочину надали особисто, добровільно, про що зроблено відповідний запис у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим №1164 від 17 травня 2007 року. Після огляду паспортів та виготовлення з них ксерокопій їх оригінали були повернуті, відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На вимогу пункту 28 Інструкції, що діяла на момент вчинення нотаріальних дій, у справі договору, залишено копії паспортів продавця та покупця з відміткою «з оригіналом згідно». Ці копії були виготовлені власноручно за допомогою ксерокопіювальних апаратів з наданих оригіналів паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У відповідності до пункту 39 Інструкції, що діяла на момент вчинення нотаріальних дій, нотаріусом було з`ясовано обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів (стаття 44 Закону України «Про нотаріат»). Окрім того, згідно з пунктом 19 Інструкції, що діяла на момент вчинення нотаріальних дій, при посвідченні правочинів майнового характеру нотаріусом у текстах правочинів зазначаються: для фізичних осіб ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків, для юридичних осіб ідентифікаційний код за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. На підтвердження наявності ідентифікаційного номера (коду) нотаріусу подається відповідна, завірена уповноваженою особою, довідка або (витяг), фотокопія якої(го) долучається до примірника правочину, який залишається у справах нотаріуса. Постановою Верховного Суду від 22 листопада 2018 року рішення Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 липня 2017 року залишено без змін. Вказано, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що за результатами позапланової перевірки приватного нотаріуса Кучак Н.В., дотримання нею порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил ведення нотаріального діловодства при посвідченні 17 травня 2007 року договорів за реєстраційними номерами №1152 та 1164, було складено довідку від 10 жовтня 2016 року у якій встановлено, що приватним нотаріусом не дотримано: вимог Інструкції на момент вчинення нотаріальної дії, в частині допущення технічної помилки у зазначені реєстрових номерів на примірниках договорів та зазначенням на примірнику договору, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки обґрунтувань незаконності дій щодо збирання та зберігання приватним нотаріусом без дозволу чи згоди ОСОБА_1 інформації про його особу (особистих персональних даних) матеріали справи не містять.

Таким чином судами надавалася й оцінка дій нотаріуса щодо зазначення реєстрового номера 1152 на примірнику спірного договору купівлі-продажу, і такі обставини не доказуються при розгляді даної справи.

Отже суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність порушень у діях нотаріуса при посвідченні Договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 17.05.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н.В., та безпідставність позовних вимог про припинення дії, яка порушує право позивача на захист персональних даних, відновлення становища, яке існувало до порушення такого права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки ним не заявлялася така підстава позову як недійсність його паспорту, правильності висновків суду теж не спростовує. Як вбачається з оскаржуваного рішення, в мотивувальній його частині оцінка дійсності паспорту позивача не надавалася, а лише міститься посилання на вказані обставини в рішенні в іншій справі. Відповідно, така вимога не розглядалася.

Також позивачем в цій справі не заявлялося вимоги про недійсність договору під окремим порядковим номером 1164 в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тому такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, та визначивши характер спірних правовідносин сторін, можливості порушення прав позивача та необхідності їх захисту в обраний ним спосіб, враховуючи усі наведені вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 26 травня 2023 року.