Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Гриб А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори , місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Собранецька, 47 (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

-скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №416/02-31, винесену 27.09.2022 державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори В.М. Митровка.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. При цьому, на переконання позивача, оскаржувана постанова є необґрунтованою з огляду на те, що безпідставна відмова у вчиненні нотаріальної дії забороняється приписами Закону України «Про нотаріат», тоді як позивач надав усі необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину. У спірній постанові не зазначено те, які саме документи не долучено позивачем. Понад це, відмова з тих підстав неможливості перевірити факт наявності заповітів та/або спадкової справи гр. ОСОБА_3 на території російської федерації є безпідставною, оскільки наразі офіційне листування між Україною та рф відсутнє.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, що згідно з частиною 2 статі 191 ЦПК України не перешкоджає розгляду та вирішенню справи по суті за наявними матеріалами.

Третя особа правом на подання пояснень щодо позову не скористалася, що не перешкоджає розгляду та вирішенню справи по суті за наявними матеріалами.

Ухвалою від 04.08.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 15.11.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заходи забезпечення позову та доказів, зокрема, шляхом їх витребування не застосовувалися.

У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення, у матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без його участі.

У судове засідання відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подав.

У судове засідання третя особа не з`явилася належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подала.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

23.09.2022 позивач звертався до Першої ужгородської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на: 1/2 частку квартири, розташованої в АДРЕСА_1 (сім); 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки площею 0,2400 га, кадастровий номер :04:002:0001, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_2 , вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, які знаходяться в АТ «Ощадбанк».

27.09.2022 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину, про що складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №416/02-31.

Як відображено в оскаржуваній постанові, 25.05.2021 Першою ужгородською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №124/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої у АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , виданого 95000110 відділом №3 Дмитрівського управління РАЦС головного управління РАЦС Московської області 24.07.2020 року у графі громадянство ОСОБА_3 зазначено - «громадянка Російської Федерації», місце смерті м. Дмітров, Московська область, російська федерація.

Спадкова справа заведена на підставі заяви ОСОБА_1 , чоловіка померлої ОСОБА_3 . Згідно з довідкою ВРМП ВК Ужгородської міської ради спадщину прийняв також син померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син померлої ОСОБА_4 на спадщину не претендує.

Відомості про наявність спору щодо спадщини після смерті ОСОБА_3 відсутні.

Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину, державний нотаріус першої Ужгородської державної нотаріальної контори В.М. Митровка виходив з того, що у зв`язку з неотриманням інформації щодо наявності заповітів та (або) спадкової справи гр. ОСОБА_3 на території рф видача свідоцтва є неможливою.

Виходячи з наявності підстав для скасування спірної постанови, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з такого.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Цитованою нормою передбачено також і те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 по справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження14 364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження№ 14-499цс19).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 по справі №910/10011/19 (провадження № 12-84гс20).

Відповідно до положень статті 50 Закону України «Про нотаріат» у редакції від 19.08.2022, що діяла на момент звернення позивача до нотаріуса та прийняття останнім спірної постанови, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Отже, з урахуванням змісту статті 50 Закону України «Про нотаріат» слід констатувати про те, що в судовому порядку оскаржується вчинення нотаріальної дії або відмова у її вчиненні.

За правилами статті 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Статтею 5 цього Закону встановлено, що нотаріус зобов`язаний сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (частина третя статті 49 Закону України «Про нотаріат»).

Частиною першою цієї ж норми закону України «Про нотаріат» передбачено підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, зокрема, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників. Внесення до Єдиного реєстру боржників державного або комунального підприємства не є підставою для відмови у посвідченні договору купівлі-продажу, укладеного у процесі приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Підсумовуючи викладене, суд вказує на те, що за обставин цієї справи предметом оскарження є відмова у вчиненні нотаріальної дії, оформлена постановою нотаріуса.

При цьому з урахуванням положень статті 16 ЦК України щодо способу захисту слід констатувати про те, що позивач у справі про скасування постанови нотаріуса за наявності в нього переконання про необґрунтованість постанови останнього вправі її оскаржувати, ставлячи при цьому питання про незаконність дії чи бездіяльності нотаріуса.

У вимірі фактичних обставин справи суд вказує про те, що позивач не ставить питання про визнання незаконними дій нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину або ж про визнання незаконною бездіяльності щодо видачі такого свідоцтва.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, суд не вправі виходив за межі заявлених вимог.

Із урахуванням того, що позивач не ставить питання про визнання незаконними дій нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину суд констатує про відсутність підстав для скасування постанови, якою така відмова оформлена.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з огляду на залишення позову без задоволення судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.Й. Данко