Справа № 226/168/23

Провадження №2/226/23/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 травня 2023 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.

секретаря Філіпповської Т.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в заочному судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог вказав, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.04.1994 року на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована, але не проживає його колишня дружина - відповідач ОСОБА_2 , шлюб з якою розірвано 23.10.2020. Вказуючи на те, що відповідачка понад один рік не мешкає в зазначеному будинку, інтересу до житла не проявляє, витрат з його утримання не несе і в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає йому у повноцінному розпорядженні правом власності, позивач просить суд на підставі ч.2 ст.405 ЦК України визнати її такою, що втратила право користування вказаним житлом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і суду пояснив, що їх сімейні стосунки з відповідачкою припинені у 2020 році. Рішенням Димитровського міського суду від 23.10.2020 їх шлюб розірвано. Він проживає у будинку АДРЕСА_1 , який належить йому на праві особистої власності, набутої в порядку спадкування, де зареєстрована його колишня дружина, яка жодного дня в цьому будинку не жила, так як під час шлюбу вони жили разом в іншому будинку. Особистих речей відповідачки чи спільно придбаного майна в будинку немає. Відповідачка з ним стосунків не підтримує, з дітьми спілкуватися не дозволяє, що викликало між ними неприязні стосунки. Так як відповідачка, яка забезпечена власним житлом, в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, що створює йому перешкоди в отриманні пільгового вугілля та повноцінному розпорядженні нерухомим майном, позивач просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування його будинком.

Відповідачка, судовий виклик якої здійснювався у спосіб, визначений процесуальним законом, до судового засідання двічі не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, правом відзиву на позов не скористалася, що дає суду підстави зі згоди позивача здійснити судовий розгляд справи у заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.04.1994 (а.с.10).

Згідно реєстраційного посвідчення БТІ м.Димитрова Донецької області від 24.05.1994, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Димитровською державною нотаріальною конторою 05.04.1994 (а.с.11).

Згідно довідки з місця проживання та склад сім`ї зареєстрованих, виданої відділом ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 412 від 31.01.2023, та домової книги в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та їх діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та син дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.17-21, 23).

Разом з тим, як слідує з акту комітету органів самоорганізації населення Мирноградської міської ради №1/356 від 12.01.2023, в зазначеному будинку фактично проживає лише позивач, інші зареєстровані в ньому особи з 2020 року не проживають.

Зазначена обставина була підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які також проживають по АДРЕСА_1 , де розташований будинок позивача, і є його сусідами.

Згідно рішення Димитровського міського суду від 23.10.2020, що набрало законної сили 24.11.2020, шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

Надавши оцінку встановленим обставинам та дослідженим доказам, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Місце проживання власника та місце знаходження майна на зміст права власності не впливають.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Згідно ст.ст.64, 150, 156, 162 Житлового кодексу України право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, в якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом, відповідачка, з якою позивачем розірвано шлюб 23.10.2020, членом сім`ї позивача на являється. Угоди про порядок користування нею спірним житловим будинком між сторонами не укладалося, будинок позивача відповідачкою для проживання не використовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, що має на меті позивач, є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Приймаючи до уваги належним чином підтверджене набуття позивачем права власності на зазначений будинок, не проживання відповідачки у спірному будинку, відсутність будь-яких домовленостей між сторонами щодо його використання відповідачкою, припинення відповідачкою з 2020 року членства сім`ї відповідача, вимоги позивача щодо усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування будинком, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 76, 259, 263, 265, 280-282 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце місце реєстрації: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 24 травня 2023 року. Повний текст судового рішення виготовлено 26 травня 2023 року.

Суддя Л.І.Клепка