Ухвала

23 травня 2023 року

м. Київ

справа № 697/485/22

провадження № 61-7571ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати виробничий будинок з господарськими (допоміжними) приміщеннями та автомобіль марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , спільним майном подружжя; здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за позивачем право власності на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) приміщеннями, що складається: літера «Ч-1» - котельна, загальна площа 27,1 кв. м, димохід, літ. «Б» - навіс, № 14 - огорожа, № 15 - огорожа, літера «1» - замощення, що знаходяться на орендованій земельній ділянці, площею 0,0728 га, кадастровий № :03:001:0175 та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого складає 209 193,00 грн, а за відповідачем - право власності на автомобіль марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість якого складає 234 333,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача різницю між вартістю виробничого будинку та вартістю автомобіля марки MITSUBISHI в розмірі 12 570,00 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано виробничий будинок з господарськими (допоміжними) приміщеннями, що складається: котельна - літ. «Ч-1», загальна площа 27,1 кв. м, димохід, навіс - літ. «Б», огорожа - № 14, огорожа - № 15, замощення - літ. «1», що знаходяться на орендованій земельній ділянці, площею 0,0728 га, кадастровий номер :03:001:0175 та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля марки MITSUBISHI, модель OUTLANDER, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , що становить 117 166,50 грн.

У порядку поділу майна, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частини за кожним на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) приміщеннями, що складається: котельна - літ. «Ч-1», загальна площа 27,1 кв. м, димохід, навіс - літ. «Б», огорожа - № 14, огорожа - № 15, замощення - літ. «1», що знаходяться на орендованій земельній ділянці, площею 0,0728 га, кадастровий номер :03:001:0175 та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У решті вимог відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2023 року змінено в частині мотивів. У решті рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2023 року залишено без змін.

18 травня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у зазначеній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Предметом позову є вимоги про поділ спільного майна подружжя, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн) та становить 443 526 грн.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров