КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва, подану представником Горбенко Костянтином Олеговичем, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва, ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва, ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, відповідно до якого просив: стягнути з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 94 342 грн; стягнути з КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 44 678,53 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн; вирішити питання розподілу судових витрат у розмірі 13 882,62 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07 травня 2022 року приблизно о 09 год. 40 хв. по вул. Радунській, 3 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «МАЗ 551605», державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та знаходився під його керуванням, який рухався у попутному напрямку з ним. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/3778/22 від 01 червня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В позовній заяві зазначено, що цивільно-правова відповідальність винної особи на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу №206057334, виданого ПрАТ «СК «Український страховий стандарт». Проте, ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» так і не здійснив виплату страхового відшкодування.

Позивачем вказано, що відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_3 , складеного ТОВ «ЕК «Фаворит-Ассистанс» 26 травня 2022 року, вартість матеріального збитку, завданого зазначеному транспортному засобу становить 94 342 грн, а відтак, з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 94 342 грн.

Крім того, відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_3 , вартість відновлювального ремонту останнього складає 139 020,53 грн. Таким чином, з КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва та ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром заподіяної шкоди і належним страховим відшкодуванням у розмірі 44 678,53 грн.

Окрім того в позовній заяві ОСОБА_1 посилається також на те, що належний йому автомобіль «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_3 , був його основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачу душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 10 000 грн.

Також, позивач поніс судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн, витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 2 382,62 грн та витрати, пов`язані зі збиранням доказів у розмірі 1 500 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року, яка відображена у протоколі судового засідання, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП залишено без розгляду за заявою представника позивача.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 94 342 грн та судові витрати в розмірі 5 943, 42 грн, а всього 100 285,42 грн.

Стягнуто з КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 44 678,53 грн, моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 2 000 грн, а також судові витрати в розмірі 5 466,78 грн, а всього 52 145,31 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва - Горбенко К.О. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції проігнорував аргументи відповідача щодо наданого позивачем Звіту №31004 від 26 травня 2022 року, які свідчать про недопустимість вказаного доказу, оскільки, на думку апелянта, вказаний звіт було складено без дотримання вимог Методики по визначенню обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, що унеможливлює визначення обсягу робіт відповідно до додатку 5 Методики.

Апелянт звертає увагу, що в Акті огляду транспортного засобу не вказано обсяг та характер пошкодження складових частин КТЗ, що вказується в графі «примітки», а навпаки дана графа взагалі не заповнена. Огляд транспортного засобу проводила інша особа (особа чоловічої статі), ніж та, що зазначена у Акті огляду, що є також недотриманням Методики й суд першої інстанції вказані доводи відповідача проігнорував.

Доводами апеляційної скарги також є те, що в переліку джерел інформації, використаних під час оцінки КТЗ, в п.5 зазначено «комп`ютерна програма для складання кошторису відновлювального ремонту КТЗ іноземного виробництва «Aurora» - Німеччина. Тобто, на думку апелянта, була використана зовсім інша програма, а не та, правомірність застосування якої намагається довести позивач (яка відсутня в переліку «рекомендованих» (п.59 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів)).

Представник відповідача також звертає увагу апеляційного суду, що певна інформація щодо вартості робіт помічена символом «*», що означає введення її вручну, проте звідки оцінювачем було взято вартість вказаних робіт не відомо.

Таким чином, апелянт вважає, що Акт огляду транспортного засобу №31004, який складений з порушенням, не можна приймати до уваги для визначення розміру матеріального збитку.

В апеляційній скарзі також зазначено, що заявлений позивачем розмір судових витрат є необґрунтовано завищеним, а моральна шкода є недоведеною, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів її завдання.

Враховуючи вищевикладене, представник КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва - Горбенко К.О. просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року в частині задоволених позовних вимог до представник КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити. Судові витрати апелянт просить покласти на позивача по справі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2022 року приблизно о 09-40 год. в м. Києві по вул. Радунська, 3 водій ОСОБА_2 керував автомобілем «МАЗ 551605», державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (а.с.11-13).

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року у справі №754/3778/22 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.14-15).

У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» за електронним договором (полісом) №ЕР/206057334 від 25 вересня 2021 року, транспортний засіб - «МАЗ 551605», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.16).

Відповідно до вказаного договору ліміт страхового платежу за шкоду заподіяну життю та здоров`ю - 260 000 грн, ліміт страхового платежу за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн, франшиза - 0,00 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 власником транспортного засобу «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_1 (а.с.69-70).

26 травня 2022 року ТОВ «Фаворит-Ассистанс» було складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №31004, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 139 020,53 грн, а вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта зносу ( 0,54) станом на 19 травня 2022 року без врахування ВТВ дорівнює 94 342 грн (а.с.23-66).

Позивачем сплачено на користь ТОВ «Фаворит-Ассистанс» за визначення матеріального збитку з оглядом автомобіля «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_2 , 1500 грн, що підтверджується актом надання послуг (робіт) №4887 від 26 травня 2022 року та меморіальним ордером від 18 травня 2022 року (а.с.67-68).

21 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» із заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, пошкодженням транспортного засобу «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.20-22).

Судом встановлено, що на момент розгляду справи шкода, завдана позивачу у зв`язку із пошкодженням його транспортного засобу, відшкодована не була, оскільки доказів на спростування вказаної обставини матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимог ОСОБА_1 , мотивував своє рішення тим, що матеріалами справи доведений факт того, що на виконання ст. 33, 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 21 червня 2022 року засобами поштового зв`язку було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування, додавши всі необхідні документи. Проте, відомості про проведення виплати страхового відшкодування позивачу матеріали справи не містять та відповідачем відповідних доказів не надано. З огляду на викладене, суд вважав обґрунтованими та доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 94 342 грн.

Щодо заявлених позовних вимог до КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва, то суд першої інстанції зазначив, що оскільки вартість матеріального збитку, що визначається автотоварознавчим дослідженням є результатом теоретичного розрахунку (оскільки застосовуються до вартості відновлювального ремонту математичні формули), а вартість відновлювального ремонту є сумою вартості робіт, фарбування та запасних частин, що є ринковими та об`єктивними на момент визначення збитку, то саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу є повною та необхідною для відновлення позивачем свого пошкодженого автомобіля, а тому позивач, як потерпіла особа має право на отримання компенсації вартості відновлювального ремонту на суму 139 020,53 грн для подальшого відновлення власного транспортного засобу. Отже, КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва, в силу статті 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яка нею одержана або буде одержана від страховика, а саме у розмірі 44 678,53 грн.

Також районним судом було зауважено, що відповідачем по справі не було заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення матеріального збитку, завданого автомобілю «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок ДТП з метою спростування доказів, наданих позивачем.

Визначаючи розмір моральної шкоди районний суд врахував, що позивачу було пошкоджено транспортний засіб, відбулась зміна нормального перебігу його життя, та позивач зазначав психологічних переживань, відповідальність за яку покладається судом на КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва, й суд стягнув на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 000 грн, таким чином частково задовольнивши позовні вимоги в цій частині.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.

Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, відповідно до положень частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, підтриманою у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц (провадження № 61-17948св19), від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц (провадження № 61-31268св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц (провадження № 61-11969св18), від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61-12464св20).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Відповідно до статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.

Вище вказаний Закон України є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За нормами статті 3 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі завдавач шкоди.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «МАЗ 551605», державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та знаходився під його керуванням, який рухався у попутному напрямку з ним. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Встановлено, що постановою Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/3778/22 від 01 червня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того, відповідно до довідки КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва від 16 лютого 2023 року №3-к вбачається, що ОСОБА_2 прийнятий та працює водієм автотранспортного засобу (самскид/солерозкидувач МАЗ-551605) автотранспортної колони з 16 вересня 2021 року (наказ № 312-к від 16 вересня 2021 року) по теперішній час (а.с.121).

Транспортний засіб - «МАЗ 551605», державний номерний знак НОМЕР_1 , належить відповідачу по справі КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва й цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» за електронним договором (полісом) №ЕР/206057334 від 25 вересня 2021 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ДТП сталось з вини водія ОСОБА_2 під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків на транспортному засобі «МАЗ 551605», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Враховуючи зазначені обставини, на дані правовідносини поширюється дія статті 1172 ЦК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині правомірності стягнення з КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва матеріальної шкоди у розмірі 44 678,53 грн, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Так, при розгляді вказаної справи позивачем на підтвердження заподіяної шкоди було подано Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №31004 від 26 травня 2022 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 139 020,53 грн, а вартість матеріального збитку станом на 19 травня 2022 року з урахування коефіцієнта фізичного зносу (0,54) дорівнює 94 342 грн (а.с.23-66).

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 94 342 грн, а вартість відновлювального ремонту, тобто кошти, які необхідні для відновлення порушеного права без врахування ВТВ - 139 020,53 грн, то позивачу з боку КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва підлягає виплата різниці між вартістю відновлювального ремонту (139 020,53 грн) та страховим відшкодуванням (що має бути сплаченим Страховиком) (94 342 грн), що становить 44 678,53 грн.

Посилання апелянта на те, що Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №31004 від 26 травня 2022 року не є належним доказом щодо розміру заподіяної матеріальної шкоди позивача, так як останній складено з порушенням правил Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України 24.11.2003 №145/5/2092, апеляційний суд відхиляє як необґрунтоване, оскільки як вірно вказано судом першої інстанції відповідачем не було надано свого Звіту про розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_2 , як і не було заявлено відповідного клопотання про призначення у даній справі судового автотоварознавчої експертизи.

Апеляційний суд також враховує, що в Україні дії Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до статті 1 вказаного вище закону положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у цьому закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості, машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, у тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Разом з тим, відповідачем по справі не було надано доказів того, що ним було здійснено рецензування Звіту позивача щодо завданих матеріальних збитків.

Апеляційний суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Систематичний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що позивачем було належними і допустимими доказами доведено правомірність заявлених позовних вимог.

Щодо задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн, то апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 ЦК України, фізична особа має право на відшкодування моральної шкоди, якщо зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля для відновлення попереднього стану. При цьому розмір морального відшкодування повинен відповідати принципу розумності, виваженості, справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Враховуючи факт завдання шкоди транспортному засобу позивача по справі, а також те, що ОСОБА_1 вимушений був відновлювати власний автомобіль, то у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, зазнав душевних страждань та переживань у зв`язку із пошкодженням власного транспортного засобу. Суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та зменшення розміру моральної шкоди до 2 000 грн.

Щодо розміру судових витрат, стягнутих з відповідача на користь позивача по справі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 викладено правову позицію, що висновки судів про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду».

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Представником позивача було надано договір про надання правової допомоги №07/10/22-ЮП/IL від 06 жовтня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Конюшко Д.Б. (а.с.76), ордер серії АВ №1053895 від 24 листопада 2022 року (а.с.77), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №803, а також посвідчення адвоката (а.с.78).

Крім того, представником позивача також було надано Акт виконаних робіт №1 відповідно до Договору №07/10/22-ЮП/IL, відповідно до якого адвокатом були надані наступні послуги: юридична консультація - 1 год. 1 000 грн; вивчення документів - 1 год. 1 000 грн; збирання доказів - 2 год. 2 000 грн, підготовка та подання позовної заяви - 6 год. 6 000 грн (а.с.79).

В частині розміру судових витрат, які були стягнути з відповідача на користь позивача, то суд першої інстанції, враховуючи складність справи, принцип співмірності, обґрунтованості та пропорційність витрат на професійну правничу допомогу до предмета спору, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши їх у сумі 8 500 грн пропорційно з відповідачів на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди апелянта із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва, подану представником Горбенко Костянтином Олеговичем, залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв