Справа № 161/9335/23 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/1037/23 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Осіпука В. В.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Огородника О. В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Колодяжної Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Колодяжної Наталії Вікторівни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтував тим, що він з 24 червня 2008 року на підставі спеціального ордеру № 25, виданого на ім`я його батька ОСОБА_2 , набув право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач також зазначив, що відповідач вирішив позбавити його права на проживання у квартирі, змінив вхідні замки до дверей в квартиру та відмовляє йому у доступі до вказаного житлового приміщення. У нього немає іншого житла, де б він міг проживати.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення у зазначену квартиру, а також просив зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою та передати йому дублікати ключів від вхідних дверей квартири.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2023 року у цій справі позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення його в зазначену квартиру.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_1 дублікати ключів від вхідних дверей квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1073,60 грн понесених витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Колодяжна Н. В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Колодяжна Н. В. апеляційну скаргу підтримали і просили скаргу задовольнити, позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Огородник О. В. апеляційну скаргу заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Колодяжної Н. В. слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач як член сім?ї відповідача на підставі спеціального ордеру набув право користування зазначеною квартирою і вказане право не припинено. Місцевий суд також врахував відсутність у позивача іншого житла, крім цієї квартири.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись із цим позовом до суду, позивач зазначав, що він не втратив право користування спірною квартирою, з реєстрації місця проживання у цій квартирі не знятий, продовжує вважати цю квартиру своїм житлом, однак відповідач чинить йому перешкоди у праві користування жилим приміщенням.

За матеріалами справи судом встановлено, що 24 червня 2008 року на підставі рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 19 червня 2008 року № 398 - 1 відповідачу у цій справі ОСОБА_2 із сім`єю в складі семи осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 був виданий спеціальний ордер № 25 на право зайняття трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 7).

Згідно з довідкою про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Департаментом ЦНАП Луцької міської ради, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 (а. с. 8).

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина 4 статті 9 ЖК України).

Згідно зі статтею 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (стаття 64 ЖК України).

Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19), від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20), підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, зробила висновок, що позбавлення особи права користування житлом можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вселився разом із членами своєї сім?ї у квартиру АДРЕСА_1 на підставі виданого спеціального ордеру та зареєстрований у цій квартирі, тому він у встановленому законом порядку набув право користування вказаним житлом.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідач у цій справі ОСОБА_2 , на ім?я якого був виданий спеціальний ордер на право зайняття його сім?єю у складі 7-ми осіб трикімнатної квартири, не оспорив вказане право позивача ОСОБА_1 користуватися зазначеним жилим приміщенням та у встановленому законом порядку питання про визнання його таким, що втратив право користування житлом або його виселення, не вирішено.

Посилання в апеляційній скарзі на приписи статей 405 ЦК України, 156 ЖК України є помилковими, оскільки зазначеними нормами права регулюються правовідносини, які виникли між власником житла та членом чи колишнім членом його сім`ї, у той час як квартира, про вселення у яку заявив позивач, у приватній власності не перебуває та належить до службового житлового фонду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Колодяжної Наталії Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді