441/2305/23 2/441/684/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2023 м. Городок

Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Малахової-Онуфер А.М.

з участю секретаря судового засідання Гордієнко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , 15.09.2023 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 7 100 грн. 00 коп. боргу за договором позики від 21.06.2023, мотивуючи тим, що 21.06.2023 між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого він позичив ОСОБА_2 7 100 грн. 00 коп. до 30.06.2023, на підтвердження отримання коштів відповідач надав йому розписку. У порушення умов означеного договору, ОСОБА_2 свої зобов`язання за таким не виконав, на неодноразові прохання та звернення про повернення боргу не реагує, тому він змушений звернутись за захистом свого порушеного права до суду. Просив позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 7 100 грн. 00 коп. боргу та судові витрати по справі.

Ухвалою судді від 18.09.2023 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 10).

ОСОБА_1 у заяві від 21.11.2023 позов підтримав, просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо розгляду справи в заочному порядку (а.с. 26).

Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву не подав, тому згідно ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач у заяві від 21.11.2023 (а.с. 19, 25, 26).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши заяви, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 4, 13, 81 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).

За положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

У висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 13.12.2017 у справі за № 6-996цс17 зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Із змісту позовної заяви від 15.09.2023, із долученої до матеріалів справи оригіналу розписки від 21.06.2023 убачається, що ОСОБА_1 , 21.06.2023 позичив ОСОБА_2 7 100 грн. 00 коп., останній зобов`язувався повернути кошти до 30.06.2023, про що надав ОСОБА_1 розписку, між тим відповідач грошові кошти у строк, встановлений договором - не повернув (а.с. 1, 2, 23).

За положеннями статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивачки оригіналом розписки ОСОБА_2 від 21.06.2023 долученої до матеріалів цивільної справи, розписка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти ОСОБА_1 до 30.06.2023 (а.с. 23).

Верховний Суд України 11.11.2015 у справі за № 6-1967цс15 роз`яснив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Із змісту боргової розписки ОСОБА_2 від 21.06.2023 убачається, що при її складанні сторонами дотримано всіх істотних умов, зокрема зазначено дату складання (отримання коштів), прізвища, ім`я і по батькові сторін, валюту позики, зобов`язання про повернення коштів.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Яу убачається із змісту позовної заяви від 15.09.2023, ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з усними вимогами про повернення боргу, однак ОСОБА_2 такі вимоги проігнорував (а.с. 1, 2).

Згідно із ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику не повертає, однак зобов`язаний повернути, а саме грошові кошти в сумі 7 100 грн. 00 коп., про стягнення яких за договором позики від 21.06.2023 просить позивач, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов`язання слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в примусовому порядку.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 1 073 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст. 11, 15, 16, 509, 526,530, 533, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , прож. на АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 , прож. на АДРЕСА_2 ) 7 100 (сім тисяч сто) грн. 00 коп. боргу за договором позики грошових коштів від 21.06.2023.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 073 грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

С у д д я А.М.Малахова-Онуфер