У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі

головуючого-судді - Букіної О.М.,

за участю секретаря - Щепановій І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року до Солом`янського районного суду міста Києва звернулася Державна служба України з безпеки на транспорті з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника, у якому просила суд стягнути із відповідача на її користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок незаконно звільненого працівника у розмірі 35 076,66 грн.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач вказує, що спір у справі стосується стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 1139 був призначений головою Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).

Вказує, що наказом Укртрансбезпеки № 384-к від 17.03.2021 «Про звільнення ОСОБА_3 » за підписом ОСОБА_1 було звільнено ОСОБА_3 з посади старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Державної служби України з безпеки на транспорті Закарпатської області.

Посилається, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі № 260/141/21 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до Державної служби України з безпеки на транспорті , а саме:

-визнано протиправним та скасовано наказ голови Державної служби України з безпеки на транспорті Є. Прокопчука від 17.03.2021 року №384-к «Про звільнення ОСОБА_3 »;

-поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області з 22 березня 2021 року;

-стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме: з 22 березня 2021 року по 06 вересня 2021 року, із утриманням із цієї суми обов`язкових платежів (податків та зборів) у розмірі 35 076,66 грн.

Стверджує, що дане рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі № 260/141/21 було залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2022, а ухвалою Верховного Суду від 02.06.2022 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті.

Вказує, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі № 260/141/21 позивачем було здійснено виплату ОСОБА_4 , як незаконно звільненому працівнику, у розмірі 33 006,76 грн.

У зв`язку із наведеним вище вважає, що ОСОБА_1 було завдано позивачу шкоду у розмірі 35 076,66 грн.

26.06.2023 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

03.07.2023 судом було отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2023 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

30.08.2023 представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував.

До відзиву на позовну заяву представником відповідача було додано клопотання про закриття провадження у справі та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Також представник відповідача у відзиві на позов заперечував проти розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

11.09.2023 представником позивача до суду було подано відповідь на відзив у якій останній заявив клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

16.10.2023 представником відповідача було подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху.

16.10.2023 представником відповідача було подано до суду клопотання про доручення доказів та поновлення строку для подання доказів та клопотання про витребування доказів.

01.11.2023 представником відповідача було подано до суду клопотання про доручення доказів та поновлення строку для подання доказів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2023 було частково задоволено клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору та відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження, то сторони у судове засідання не викликалися.

Дослідивши подане представником позивача клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, два клопотання про поновлення процесуальних строків та клопотання про закриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку.

Щодо клопотання представника позивача та клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Положеннями частини другої ст. 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема у порядку загального або спрощеного позовного провадження.

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, що передбачено ч. 4 ст. 19 та ч. 1 ст. 274 ЦПК України.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; а також справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є відшкодування шкоди у розмірі 35 076,66 грн. Тобто ціна позову у даному випадку суттєво менша за сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, дана справа не відноситься до категорії справ, яка має розглядатися в порядку загального позовного провадження, а тому підстави для задоволення поданих клопотань відсутні клопотання відсутні.

При цьому, ухвала про відмову у задоволенні клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження не підлягає окремому від рішення суду оскарженню у апеляційному порядку.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Щодо клопотання про поновлення процесуального строку на подання доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 84 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з ч. 4 ст. 84 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 8 ст. 84 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно зі ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк; про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу; про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою; ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

16.10.2023 представник позивача подав до суду клопотання про доручення доказів, а саме: відповідь на адвокатський запит №71 від 21.08.2023; докази оплати рахунку Укртрансбезпеки (відшкодування фактичних витрат за копіювання і друк документів, що надаються на адвокатський запит).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказував, що відповідачем не усі докази подані до відзиву на позовну заяву, оскільки не було отримано відповідь на адвокатський запит №71 від 21.08.2023.

Тобто, у даному випадку представником відповідача було повідомлено про неможливість подання доказів разом із відзивом на позовну заяву, а том подане клопотання підлягає задоволенню.

01.11.2023 представник позивача подав до суду клопотання про доручення доказів, а саме: Лист електронної пошти (відповідь Укртрансбезпеки на запит № 71 частина 1); Лист електронної пошти від Укртрансбезпеки (відповідь Укртрансбезпеки на запит № 71 частина 2); Лист Укртрансбезпеки «Про надання копій документів щодо ОСОБА_1 » №10488/4.1/15-23 від 20.10.2023; Наказ Укртрансбезпеки №322 від 15.08.2019 «Про деякі питання управлінської діяльності в Державній службі України з безпеки на транспорті» з додатками. ІНСТРУКЦІЯ з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві Державної служби України з безпеки на транспорті з додатками; ІНСТРУКЦІЯ з діловодства у Державній службі України з безпеки на транспорті з додатками; Наказ Укртрансбезпеки №506 від 13.12.2019 «Про внесення змін до Інструкції з діловодства у Державній службі України з безпеки на транспорті та Інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві Державної служби України з безпеки на транспорті»; Наказ Укртрансбезпеки №84 від 26.02.2020 «Про внесення змін до Інструкції з діловодства у Державній службі України з безпеки на транспорті»; Наказ Укртрансбезпеки №208 від 05.03.2022 «Про встановлення простою у роботі апарату Державної служби України з безпеки на транспорті та її територіальних органів як структурних підрозділів апарату Служби»; Наказ Укртрансбезпеки від 17 березня 2021 року № 384-К «Про звільнення ОСОБА_5 » (ПІДГОТОВЛЕНО: Департаментом роботи з персоналом ОСОБА_6 та підписано Директором Департаменту роботи з персоналом Ольгою ДАНКЕВИЧ; ПОГОДЖЕНО підписантами: Начальник Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - головний бухгалтер Олена БОГОРСЬКА; Начальник Управління договірної роботи та закупівель Олександр СЕРГЄЄНКОВ; Заступник начальника Управління нормативно-правового забезпечення - начальник відділу позовної та претензійної роботи Андрій ПОГОРЄЛОВ; Завідувач Сектору запобігання корупції Руслан КУРИЖКО). ПОСАДОВА ІНСТРУКЦІЯ Директора Департаменту роботи з персоналом (Затверджено Головою Укртрансбезпеки 01.12.2020); ПОСАДОВА ІНСТРУКЦІЯ Завідувача Сектору запобігання корупції (Затверджено Головою Укртрансбезпеки 03.06.2020); ПОСАДОВА ІНСТРУКЦІЯ Заступника начальника Управління - начальника відділу позовної і претензійної роботи Управління нормативно-правового забезпечення (Затверджено Головою Укртрансбезпеки 04.01.2021); ПОСАДОВА ІНСТРУКЦІЯ Начальника Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера (Затверджено Головою Укртрансбезпеки 01.06.2020); Лист електронної пошти (відповідь Укртрансбезпеки на запит № 85); Лист електронної пошти від Укртрансбезпеки (відповідь Укртрансбезпеки на запит № 85 частина 2) ПОЛОЖЕННЯ про Управління нормативно-правового забезпечення Державної служби України з безпеки на транспорті (Затверджено Наказом Укртрансбезпеки від 14.01.2020 №15).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказував, що відповідачем не усі докази подані до відзиву на позовну заяву, оскільки не було отримано відповідь на адвокатський запит №71 від 21.08.2023.

Долучені до клопотання від 01.11.2023 докази представником відповідача було отримано на адвокатський запит №71 від 21.08.2023, а тому у даному випадку представником відповідача було повідомлено про неможливість подання доказів разом із відзивом на позовну заяву.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про задоволення поданого клопотання.

При цьому, ухвала про задоволення клопотання про поновлення процесуального строку не підлягає окремому від рішення суду оскарженню у апеляційному порядку.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Щодо клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Подане клопотання представник відповідача обґрунтовує тим, що позивач не є органом, який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, а тому не наділений правом на звернення до суду із позовом про відшкодування збитків завданих державному бюджету.

Відповідно до підпунктів 2, 9, 10 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

9. кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). За поданням Казначейства України органи прокуратури звертаються в інтересах держави до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам);

10. посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом.

У разі встановлення в діях посадової, службової особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування) складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили, лише до такої особи може бути пред`явлено вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування упущеної майнової вигоди та моральної шкоди у встановленому порядку.

У разі встановлення в діях посадової, службової особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування) складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили, органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) в установленому законодавством порядку реалізовують право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи щодо відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інше не встановлено законодавством.

Органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу кримінального правопорушення.

За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Тобто, положення підпункту 10 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, щодо права на регресний позов не застосовуються у даному випадку, оскільки заявлено вимогу про відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Згідно з ч. 8 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Із наведеного слідує, що позивач наділений правом на звернення до суду із позовом для захисту своїх прав, а тому подане представником позивача клопотання про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

При цьому, ухвала про відмову у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає окремому від рішення суду оскарженню у апеляційному порядку.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Щодо клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись до суду із даним клопотанням представник відповідача посилався на правовий висновок Великої Палати Верховного суду від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16, зокрема: у даній постанові з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, виходячи з таких міркувань.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Разом із тим, суд не погоджується із доводами представника відповідача про необхідність застосування у даній справі правового висновку Великої Палати Верховного суду від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16 з огляду на наступне.

Так, скасовуючи ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 29.07.2022, якою було закрито провадження у справі з подібними правовідносин з аналогічно вказаних представником відповідача підстав, та постанову Київського апеляційного суду від 08.11.2022, якою було залишено ухвалу суду першої інстанції без змін, Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі № 760/1270/20 вказав: «У справі, яка переглядається, позов пред`явлено з огляду на те, що на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року у справі № 803/497/18 ОСОБА_2 відшкодовано середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 154 507,60 грн. у зв`язку з його незаконним звільненням за наказом в. о. Державного секретаря Міністерства юстиції України Сови Н. П. від 23 лютого 2018 року № 797/К.

Право позивача на відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням ОСОБА_2 із займаної посади, закріплено у статтях 134 та 237 КЗпП України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Отже, трудове законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (провадження № 11-720апп18) наведено правовий висновок про те, що відшкодування шкоди у порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства, що унеможливлює звернення з таким позовом до адміністративного суду.

Таким чином, правовідносини між сторонами в цій справі не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

У справі, яка переглядається, не підлягає вирішенню питання правомірності дій відповідача ОСОБА_1 щодо звільнення ОСОБА_2 з публічної служби, оскільки незаконність такого звільнення вже встановлена вищезгаданим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року у справі № 803/497/18. Отже, предметом розгляду в цій справі є лише відшкодування шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.

З огляду на зазначене, за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір в цій справі є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства».

Таким чином подане представником відповідача клопотання про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає, оскільки за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір в цій справі є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства».

При цьому, ухвала про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не підлягає окремому від рішення суду оскарженню у апеляційному порядку.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Керуючись ст. ст. 11,13, 19, 84, 126, 127, 255, 274 ЦПК України, ст. ст. 19,21 КАС України, суд ,-

У Х В А Л И В:

У задоволені клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження - відмовити.

У задоволені клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження - відмовити.

У задоволені клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

У задоволені клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі - відмовити.

Клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку на подання доказів від 19.10.2023 - задовольнити.

Поновити представнику відповідача процесуальний строк для подання доказів, які були подані до суду 19.10.2023 та долучити їх до матеріалів справи.

Клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку на подання доказів від 01.11.2023 - задовольнити.

Поновити представнику відповідача процесуальний строк для подання доказів, які були подані до суду 01.11.2023 та долучити їх до матеріалів справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 27.11.2023.

Суддя: О.М. Букіна