Справа № 342/296/23
Провадження № 2/342/256/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Андріюк І.Г.,

секретаря судового засідання Малик Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки - адвоката Паньківа В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Городенка у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради та просить ухвалити рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, у якому народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб розірвано 14.05.2015 року. Останні п`ять років дочка ОСОБА_4 проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні. Рішенням виконавчого комітету Городенківської міської ради Івано-Франківської області від 21.12.2021 №270 відповідачці ОСОБА_3 встановлено порядок у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 , проте вона жодних дій для налагодження контакту з дочкою не вчиняла, з часу припинення спільного проживання з дочкою не спілкується, матеріальної допомоги не надає, не піклується про її розвиток та здоров`я, що травмує психіку дочки, яка почувається покинутою та непотрібною мамі. Позивач звертався за психологічною допомогою для дочки та психолог встановила, що відповідачка хитрістю змусила доньку покинути Україні, внаслідок чого донька проживала кілька років з мамою за межами України, а потім не пускала її назад, погрожувала дитині. Життя за кордоном дочка ОСОБА_4 згадує негативно, пригадує погрози матері та побиття, а також вживання матір`ю спиртних напоїв. Донька роздумувала про самогубство в той час та наносила на руки порізи.

На даний час дочка ОСОБА_4 росте, розвивається, відвідує школу, потребуючи збалансованого харчування, одягу, розвиваючої літератури, що вимагає значних матеріальних витрат, проте відповідачка участі у покритті таких не несе. Всю відповідальність за навчання та виховання дочки взяв на себе позивач, який забезпечує побут та навчально-виховний процес. Позивач не може пояснити поведінку відповідачки, свідоме нехтування нею своїми обов`язками. Вважає, що батьківство відповідачки носить лише біологічний характер, дочка їй непотрібна зовсім та позбавлення її батьківських прав відповідатиме інтересам дочки. Позивач зможе забезпечити належне виховання та утримання доньці ОСОБА_4 .

Ухвалою від 12.04.2023 цивільну справу прийнято суддею Андріюк І.Г. до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

20.04.2023 представник відповідачки ОСОБА_7 подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Зокрема, зазначив, що позивач перекручує факти щодо участі відповідачки у житті доньки ОСОБА_4 , оскільки перебування дочки з відповідачкою у Республіції Італія було у позитивній площині, донька у період з 2014 по 2020 роки відвідувала навчальний заклад, у вільний час проводила дозвілля з матір`ю, на підтвердження чого долучено відповідні докази. Крім цього, відповідачці незрозуміло трактування позивача щодо небажання матері спілкуватися з дитиною, що є надуманим, оскільки таке спілкування відбувається, проте на даний час телефон доньки та її сторінки у соціальних мережах заблоковані, що позбавляє відповідачку можливості спілкуватися з дочкою.

05.07.2023 адвокат Візінський В.В. подав заяву про розірвання договору про правову допомогу із ОСОБА_1 .

Ухвалою від 25.07.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, у судове засідання викликано учасників справи та свідків.

Від служби у справах дітей Городенківської міської ради Івано-Франківської області судом 05.06.2023 отримано висновок Органу опіки та піклування Городенківської міської ради та клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей, висновок органу опіки та піклування підтримують у повному обсязі.

Дії третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні 07.08.2023, за клопотанням представника відповідачки - адвоката Паньківа В.Д., допитано свідка ОСОБА_8 , заслухано пояснення відповідачки ОСОБА_3 , яка позовні вимоги заперечила, просила відмовити у задоволенні позовної заяви, та у зв`язку неявкою позивача розгляд справи відкладено. Так, зокрема, відповідачка у судовому засіданні пояснила, що у шлюбі з позивачем прожили 24 роки. Вона виїхала разом з дочкою ОСОБА_4 до Республіки Італія на роботу та дочка разом з нею проживала там 7 років, ходила до школи, відвідувала гуртки, проходила медичне обстеження. За цих сім років чоловік приїжджав двічі до них та вона не заперечувала щодо їхнього спілкування. Коли приїхали влітку 2021 року до України на канікули, чоловік попросив, щоб дитина залишилась у нього. Після цього дочка ОСОБА_4 відмовилась повертатися разом з матір`ю до Італії, повідомивши, що бажає залишитися з батьком. Відповідачка погодилася з бажанням дитини та поїхала до Італії сама. В цей час телефон дочки заблокували та вона втратила з нею зв`язок. Також інформація, де навчається дочка, їй не була відомою. Всі документи, які дочка мала на проживання у Італії, на даний час втратили термін дії. З початком повномасштабного вторгнення, пропонувала забрати дочку ОСОБА_4 до Італії , проте вона відмовилась. Відповідачці відомо, що дочка після закінчення дев`ятого класу вступила до навчального закладу - Косівського інституту прикладного та декоративного мистецтва. Також відповідачка сплачує аліменти на дочку ОСОБА_4 . Не заперечує щодо бажання дочки проживати з батьком, проте вважає, що жодних підстав для позбавлення її батьківських прав немає, адже намагається брати участь у її житті, коли приїжджає до України, де вони з дочкою багато проводять часу разом, прагне спілкування по телефону, коли перебуває за межами України. Зазначила, коли повертається до Італії, поведінка дочки різко змінюється: вона не бажає спілкуватися, блокує її в телефоні. Переконана, що батько маніпулює думкою дочки. Заперечуючи щодо неправильних даних про навчання доньки, відповідачка у судовому засіданні пояснила, що володіє тією інформацією, яку їй надала донька.

У судовому засідання 14.09.2023, за клопотанням позивача, допитано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з`ясовано думку неповнолітньої ОСОБА_5 та оголошено перерву у судовому засіданні.

Позивач у судовому засіданні 15.11.2023 підтримав вимоги позовної заяви. Зазначив, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться дочкою, матеріально її не підтримує. Також пояснив, що за час проживання дочки ОСОБА_4 в Італії вона піддавалась насильству з боку матері, остання часто випивала, про що дізнався, коли дочка приїхала до України. Вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Відповідачка та її представник посили у задоволенні позову відмовити з мотивів, зазначених у відзиві та поясненнях, наданих ОСОБА_3 раніше. Вважають позов безпідставним.

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , відповідачку ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_12 свідків, думку неповнолітньої ОСОБА_5 , перевіривши матеріали справи та дослідивши докази у справі, вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Нормами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Звернувшись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_3 , позивач покликається на те, що відповідачка не виконує покладених законом на батьків обов`язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї неповнолітньої дочки, не забезпечує їй необхідного догляду, повноцінного харчування, медичного догляду, тобто самоусунулася від її виховання.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Такий висновок зробив Верховний Суд у справі № 522/10703/18 від 29.04.2020 року.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 25.05.2017, актовий запис №7, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Городенківського районного суду від 14.05.2015 року, яке набрало законної сили 02.06.2015 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

За даними витягу з реєстру Городенківської територіальної громади від 15.02.2023 ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстрована неповнолітня ОСОБА_5 , що підтверджується даними витягу з реєстру Городенківської територіальної громади від 15.02.2023 та копією довідки, виданої Центром надання адміністративних послуг 07.03.2023 №1993310. Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.03.2019 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_13 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно копії акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 28.03.2023 по АДРЕСА_1 у вказаному будинку проживають: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Умови проживання дочки ОСОБА_4 добрі.

Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №211605 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 01.12.2022 року.

Копією рішення виконавчого комітету Городенківської міської ради від 21.12.2021 №270 встановлено наступний порядок участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_5 : для налагодження контакту між матір`ю та дочкою, перші 5 зустрічей - 1 година у присутності батька за цілковитою та добровільною згодою дитини, зважаючи на стан її здоров`я, погодні умови; кожного четвертого тижня місяця з 15.00 год суботи до 12.00 год неділі за місцем проживання матері за цілковитою та добровільною згодою дитини, зважаючи на стан її здоров`я, погодні умови; необмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають фізичного спілкування між матір`ю та дитиною; в інший, непередбачений комісією з питань захисту прав дитини час, а саме святкові, пам`ятні дні за погодженням з батьком дитини. Попереджено матір про відповідальність за життя та здоров`я дитини в цей час. Позивач ОСОБА_1 , на підтвердження позовних вимог щодо самостійного несення витрат на дочку, одноосібну турботу про її життя, навчання та виховання, до матеріалів справи долучив інформацію Городенківського ліцею №2, згідно якої ОСОБА_5 навчається у 9-Б класі, уроки не пропускає, виявляє зацікавленість до предметів гуманітарного циклу, любить малювати, товариська, чуйна, сором`язлива, готова допомогти однокласникам. Батько регулярно цікавиться шкільним життям дочки, відвідує навчальний заклад, часто спілкується з класним керівником, відчувається постійна опіка та контроль зі сторони батька. Також згідно копії довідки КНП «Городенківський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Городенківської міської ради, виданої ОСОБА_1 , він проживає зі своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 , часто з`являється з донькою у поліклініку для обстежень та профілактичних щеплень.

Крім цього, позивачем до матеріалів справи долучено психологічну характеристику психоемоційного стану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведеної у Центрі психологічної допомоги дітям «Серденько», за результатами діагностичного дослідження на 05.08.2021 загальний емоційний фон відносин з дорослими вдома відрізняється нестійкістю. Дитина напружена і тривожна у спілкуванні з одним із батьків, проявляє підвищений неспокій і невпевненість, що може негативно відбиватися на успішності її соціальної адаптації та навчання. Ймовірно, мають місце слабка згуртованість і суперечності серед членів сім`ї з питань виховання і пов`язані з цим афективна напруженість та нестійкість при взаємодії близьких дорослих із дитиною. Згідно долученого позивачем висновку психолога за результатами психологічного обстеження ОСОБА_5 , проведеної практикуючим психологом, у бесіді ОСОБА_4 демонструє небажання згадувати матір, а згадуючи проявляє негативні емоції. Зі слів дитини, вона боїться її, постійно відчуває тривогу. Таке ставлення призвело до спроби вчинення самогубства ( ОСОБА_4 порізала вени). До батька дитина демонструє стійку прив`язаність, говорить на позитивних емоціях, настрій піднімається.

Відповідачка ОСОБА_3 , заперечуючи, щодо неучасті у житті доньки ОСОБА_4 , до матеріалів справи надала з перекладом з італійської на українську мову документи про навчання та успішність ОСОБА_4 у державній початковій школі у м.Неаполь, Італія. Зокрема, табель підсумкових оцінок успішності за 2015-2016, 2019-2020 навчальний рік, де зазначено, що учениця старанно відвідує заняття. Стосунки з іншими продовжують бути позитивними. Реакція на навчально-дидактичні заходи успішна, спосіб навчання продовжує бути ефективним. Бере активну участь у шкільному житті, проявляючи широкий інтерес. Самостійна в організації своєї роботи; долучила фотосвітлини з неповнолітньою ОСОБА_4 , зроблені, як встановлено в судовому засіданні, під час перебування останньої з матір`ю в Італії.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка перебуває у дружніх стосунках із матір`ю відповідачки ОСОБА_3 , повідомила, що знає відповідачку з 1980 року та перебуває з нею у добрих стосунках. Здивована ситуацією у сім`ї. Повідомила, що два роки тому відповідачка приїхала з дочкою до України та знає, що ОСОБА_4 не захотіла повертатися до Італії. Свідку відомо, що відповідачка проживає у Італії з новим чоловіком, та ОСОБА_4 проживала певний час разом з ними. Також у Італії живе бабуся ОСОБА_4 , яка фінансово допомагає сім`ї. Часто бачила фото, на яких зображена неповнолітня ОСОБА_4 , та яка на світлинах виглядала щасливою. Свідку відомо, що відповідач, коли неповнолітня ОСОБА_4 була в Україні, викрав доньку від дідуся і бабусі у с.Чортовець. На переконання свідка, неповнолітню ОСОБА_4 змусили відмовитися їхати у Італію.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 яка перебуває у сусідських відносинах із позивачем та працює у магазині неподалік місця проживання позивача, повідомила, що неповнолітня ОСОБА_4 проживає з батьком, про матір дитини їй нічого не відомо та свідок ніколи її не бачила. Аналогічні показання у судовому засіданні надала свідок ОСОБА_11 , яка працює у магазині неподалік місця проживання позивача.

Для з`ясування думки неповнолітньої ОСОБА_4 , суд викликав її у судове засідання, де вона, у присутності батька - позивача повідомила, що навчається у Косівському коледжі прикладного мистецтва на 1 курсі. З 2021 року проживає з батьком ОСОБА_1 . Повідомила суду, що, колі їй було 7 років мама забрала її проживати до Італії та щодо свого перебування там пояснила, що мама її била, тягала за волосся, також мама вживала спиртні напої. Не заперечила і щодо позитивних моментів проживання разом з матір`ю. Про нового чоловіка матері відгукувалась добре. Проживала в Італії до 13 років та у 2021 році приїхала відпочивати до України, після чого захотіла залишитись з батьком. Вважає, що її матір варто позбавити батьківських прав за те, що вона погано поводилась з нею у дитинстві.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку.

Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Городенківської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 30 травня 2023 р. № 645, орган опіки та піклування Городенківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку зазначено, що востаннє неповнолітня ОСОБА_4 спілкувалася з матір`ю у грудні 2022 року кілька хвилин, оскільки їм немає про що говорити. Дитина не бажає спілкуватися з матір`ю, оскільки вона не цікавиться її життям. Образи на матір немає. За останні два роки мати тільки одного разу передала дитині передачу, де було 100 євро від неї та ще 100 євро від бабусі. За всіма порадами замість матері дитина звертається до старшої сестри ОСОБА_3 . Всім необхідним дитину забезпечує батько, піклується про неї, підтримує її захоплення. Дитина не заперечує щодо позбавлення матері батьківських прав щодо неї, оскільки матір не є присутньою у її житті. Згідно висновку мати ОСОБА_3 у телефонній розмові із начальником служби у справах дітей міської ради ОСОБА_17 , яка відбулась 07.04.2023 року, повідомила, що жодної участі у вихованні дочки не приймає, оскільки дитина не бажає з нею спілкуватися. Останній раз бачилась з дочкою у грудні 2022, коли передавала передачу, проте спілкуватися дочка з нею не хотіла. Вітала дочку з днем народження та новим роком за допомогою смс-повідомлень. Повідомила, що купувати дитину не буде. Життям доньки цікавиться в інтернеті, переглядаючи її сторінки, сторінку школи, через рідну сестру, яка живе у м.Городенка, оскільки через заблокований телефон можливості спілкуватися безпосередньо з дочкою немає. Не знає, чим завинила перед дочкою, та чому вона не бажає спілкуватися, вирішила дати дитині час розібратися в собі.

Суд звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Оскільки у судовому засіданні з`ясовано обставини, що свідчать про небажання матері позбавляти її батьківських прав та прагнення спілкуватися з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 , бути присутньою у її житті, при цьому ОСОБА_3 абсолютно не заперечує щодо бажання дочки проживати з батьком в Україні, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, не враховує життєвих обставин, в яких опинилась матір неповнолітньої ОСОБА_4 , яка на даний час проживає за кордоном, працює там та має нову сім`ю, проте постійно цікавиться життям своєї доньки. Крім цього, у висновку не надано належної оцінки ставленню матері до дочки, яка підтвердила, що на даний час не може належно виконувати свої обов`язки з незалежних від неї причин, оскільки дочка категорично не бажає спілкуватися та її номер періодично блокують.

Також суд вважає, що висновок органу опіки та піклування базується переважно на документах, наданих позивачем, зокрема, і висновках психолога, та пояснення відповідачки ОСОБА_3 не взято до уваги належним чином.

Суд враховує той факт, що в судовому засіданні не здобуто доказів того, що відповідачка не бажає контактувати з дочкою, тим самим проявляючи незацікавленість у її житті, адже той факт, що відповідачка телефонує, час від часу приїжджає до України підтвердила також у судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 . Остання не заперечила, що під час приїзду матері влітку 2023 вони часто зустрічались, гуляли, відвідували кафе, що суд розцінює як бажання матері бути присутньою у житті доньки. Окрім цього, позиція матері не нав`язуватись доньці, на даний час, свідчить про турботу та повагу до особистості неповнолітньої, надання можливості їй розібратися у своїх почуттях до матері.

Крім цього, відповідачка у судовому засіданні на зазначені позивачем та неповнолітньою ОСОБА_4 факти побиття останньої під час її перебування у Італії вказала, що наведене жодними доказами не підтверджується, крім цього, на доданих до матеріалів справи світлинах можна побачити доньку, яка відпочиває з нею на морі та жодних синців та подряпин на її тілі немає.

Суд також під час розгляду справи не здобув доказів на підтвердження фактів насильства матері над дочкою, та прямої загрози життю дочки від матері.

Суд вважає пояснення відповідачки про категоричне небажання доньки проживати з нею в Республіці Італія, що могло бути пов`язаним з надмірним контролем за її поведінкою, оскільки це стосувалося безпеки доньки (не дозволяла пізно гуляти, визначала час, коли донька має повертатися додому), свідчить власне про належне виконання матір`ю своїх обов`язків на час проживання неповнолітньої ОСОБА_4 з нею.

Щодо матеріального утримання доньки судом встановлено та цього не заперечив позивач, що ОСОБА_3 сплачує на неповнолітню дочку аліменти та заборгованості немає. Стосовно іншого відповідачка зазначила, що за час перебування в Україні з дочкою за дозвілля, проведене спільно, вона оплачувала, на прохання доньки купити продукти, таке виконала. Крім цього, донька не просила відповідачку про надання коштів.

Враховуючи все вищезазначене, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про бажання матері брати активну участь у житті доньки, а відсутнє спілкування з нею з незалежних від відповідачки причин, не свідчить про факт її ухилення від виконання батьківських обов`язків, розрив сімейного зв`язку з неповнолітньою ОСОБА_4 . Крім того, обставини позову, на даний час не є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, а свідчать швидше про існування взаємних образ всередині сім`ї.

Правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, та суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Доцільно зазначити, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, матір та батько мають особливий зв`язок з дитиною, а тому недоліки у вихованні та недогляді дітей можуть мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Крім цього, суд вважає, що позбавлення батьківських прав не може бути єдиним способом захисту прав дітей, що врахує їх інтереси. Навпаки, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї та такий захист повинен полягати не тільки у здійснення формальних процедур, а повинен бути спрямованим на підтримку, допомогу та сприяння тим особам, які цього потребують та яких це стосується, в тому об`ємі та з такою тривалістю, як цього вимагають обставини, заради того, щоб не розривалися сімейні зв`язки, що позбавляють дитину її коріння, спорідненості з батьками, оскільки таке може вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять достатніх та безспірних доказів винної поведінки відповідачки та свідомого нехтування нею батьківськими обов`язками, навмисного ухилення від виховання дочки і, як наслідок, необхідність застосування до неї крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до статті 164 СК України, а тому суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164-166 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.76-81, 141, 211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- представник відповідачки - адвокат Паньків Василь Дмитрович, адреса робочого місця адвоката: вул. Шевченка, 73, офіс 2, м. Городенка, Коломийський район, Івано-Франківська область;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Городенківської міської ради Івано-Франківської області, адреса: вул.Шевченка Тараса, 77, м.Городенка, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78100.

Повний текст судового рішення складено 24.11.2023.

Суддя Андріюк І. Г.