1Справа № 344/3650/23 2/335/2937/2023
29 листопада 2023 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Безштанківської К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Жарського Т.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 31.07.2022 між сторонами відбулась усна домовленість щодо передачі відповідачу у борг певної суми грошей. На виконання вказаної домовленості позивачем через додаток Приват 24 переведено на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 5 025,52 грн. З годом позивачем було здійснено ще декілька переказів та загалом переведено на рахунок відповідача 50 127,25 грн. Відповідачем було двічі перерахована на рахунок позивача грошові кошти, а саме: 22.08.2022 року - 10 025,06 грн. та 27.08.2022 року - 15 025,00 грн. Оскільки між сторонами договір про передачу грошей не укладався, вважає, що ОСОБА_2 було безпідставно отримано грошові кошти позивача у розмірі 25 077,19 грн., які останнім у добровільному порядку не повернуті.
На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 25 077,19, із врахуванням інфляції у розмірі 1 696,04 та 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання в сумі 378,49 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, разом з тим від представника позивача адвоката Жарського Т.В. до суду надійшла заява у якій він просить розгляд справи провести за відсутності сторони позивача.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі Судової влади України, оскільки актуальне зареєстроване місце проживання відповідача не відоме.
Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Проте у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки в судові засідання не повідомив, відзив на позов не подав.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 через додаток Приват 24 здійснено переказ грошових коштів на рахунок відповідача ОСОБА_2 . Так, 31.07.2022 позивачем було здійснено переказ на рахунок відповідача на суму 5 025,52 грн., 06.08.2022 на суму 5 025,65 грн., 27.08.2022 на суму 15 025,54 грн., 29.08.2022 на суму 15 025,54 грн., 30.08.2022 на суму 10 025,00 грн., що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» з карткового рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_1 .
Разом з цим, як вбачається з наданої позивачем виписки з карткового рахунку відповідачем на рахунок позивача здійснено перекази грошових коштів 22.08.2022 у сумі 10 025,06 грн. та 27.08.2022 у сумі 15 025,00 грн.
Таким чином, відповідачем не повернуто позивачу грошові кошти 25 077,19 грн., які одержані ним безпідставно з урахуванням відсутності укладеного між сторонами договору про передачу грошових коштів.
Згідно з статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Отже, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Будь-яких правових підстав для переказу коштів позивачем на рахунок відповідача судом не встановлено, так само як і не встановлено жодних договірних стосунків або деліктних правовідносин між сторонами.
Таким чином, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 25 077,19 гривень були набуті ОСОБА_2 за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).
Зважаючи на те, що відповідач безпідставно набуті кошти не повернув, доказів протилежного суду не надав, виходячи із принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, вирішуючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення коштів підлягають задоволенню.
При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з такого.
За змістом частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 зазначеного Кодексу грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.
Суд погоджується за наведеним позивачем розрахунком 3% річних від простроченої суми в розмірі 378,49 грн. та інфляційних витрат в розмірі 1 696,04 грн.
Відповідачем наданий позивачем розрахунок не спростований, відзиву на позов не надано.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованим, а тому підлягають задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 25 077,19 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 378,49 грн., інфляційні витрати в розмірі 1 696,04 грн.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Вимоги статті 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Так у позовній заяві зазначено, що позивач поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір № Д23-02-04 про надання правової допомоги та здійснення представництва від 02.02.2023, ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія АТ №1037902 від 28.02.2023.
Разом з цим, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 137 ЦПК України).
Всупереч вищезазначеному, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати коштів в розмірі 15 000,00 грн., зокрема, не надано детального опису робіт виконаних адвокатом, відповідної квитанції, або платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), а тому вимога, щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, які пов`язані із наданням правової допомоги, у розмірі 15 000,00 грн. задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 1 073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 128, 141, 258, 259, 263-265, 274, 279, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 25 077 (двадцять п`ять тисяч сімдесят сім) гривень 19 копійок, 3% річних від простроченої суми в розмірі 378 (триста сімдесят вісім) гривень 49 копійок, інфляційні витрати в розмірі 1 696 (одна тисяча шістсот дев`яносто шість) гривень 04 копійки, а всього стягнути 27 151 (двадцять сім тисяч сто п`ятдесят одну) гривню 19 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.
Копію заочного рішення не пізніше двох днів з дня його складання надіслати відповідачеві рекомендованим листом із повідомленням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення складено в повному обсязі 29 листопада 2023 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2).

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя: А.Б.Алєксєєнко