Постанова

Іменем України

17 травня 2023 року

м. Київ

справа № 520/5745/18

провадження № 61-11353св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку - Славкіної Марини Анатоліївни,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа із самостійними вимогами - ОСОБА_3 ,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, -ОСОБА_8 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І., Громіка Р. Д., касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року у складі судді Салтан Л. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, з урахуванням уточнень, до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (коротка назва ПАТ «ВіЕйБі Банк»), в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку - Славкіної М. А., ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договорів недійсними, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 03 липня 2006 року між нею та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» було укладено кредитний договір № 106/06ф, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 110 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 18 липня 2006 року між нею та банком укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І. П., зареєстрований в реєстрі за № Д-312. Предметом договору іпотеки є домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 18 липня 2006 року № Д-310.

02 лютого 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку - Славкіної М. А., та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 7063, відповідно до умов якого банк передав ОСОБА_2 права вимоги (майнові права) до боржників, перелік яких наведено у додатку № 1, зокрема і до неї.

02 лютого 2018 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 18 липня 2006 року № Д-312, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., зареєстрований у реєстрі за № 99.

25 квітня 2018 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І. О. було здійснено державну реєстрацію права власності на домоволодіння, що було предметом договору іпотеки, за ОСОБА_2 . Підставами реєстрації права власності зазначено іпотечний договір серія та номер від 18 липня 2006 року Д-312 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І. П.; повідомлення вимога б/н від 12 лютого 2018 року видавник ОСОБА_2 ; рекомендоване повідомлення серія та номер 622 від 02 березня 2018 року, видавник ПАТ «Укрпошта»; рекомендоване повідомлення серія та номер 819 від 02 березня 2018 року, видавник ПАТ «Укрпошта»; договір відступлення права вимоги за іпотечним договором серія та номер 99 від 02 лютого 2018 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочкарьова А. В.

Позивач вважала, що договір купівлі-продажу майнових прав від 02 лютого 2018 року № 7063, укладений між банком та ОСОБА_2 , є недійсним, оскільки за своєю правовою природою цей договір є договором факторингу, а ОСОБА_2 не відноситься до суб`єктного складу таких правовідносин відповідно до статті 1079 ЦК України.

Також вважала, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки звернення стягнення на нерухоме майно відбулось без її згоди як власника майна, яке є її основним та єдиним місцем проживання.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 02 лютого 2018 року № 7063, укладений між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку - Славкіної М. А., та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором домоволодіння, укладений 02 лютого 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»), в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку - Славкіної М. А., та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., зареєстрований в реєстрі за № 99;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства (далі - КП) «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний від 25 квітня 2018 року № 40810707, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом ОСОБА_2 ;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 121,5 кв. м, житловою площею 56,5 кв. м.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке він набув в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки, а ОСОБА_1 проживає та зареєстрована у вказаному домоволодінні, що порушує та обмежує його права, як власника нерухомого майна, на володіння, користування та розпорядження цим майном.

З урахуванням уточнень, ОСОБА_2 просив суд визнати такими, що втратили право користування та виселити зі вказаного домоволодіння: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 , як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору, подала до суду позовну заяву до ОСОБА_1 про вселення, у якій посилалася на те, що згідно з договором найму від 09 жовтня 2019 року, який був укладений між нею та ОСОБА_2 , вона є наймачем спірного житлового будинку та відповідно до умов договору має право використовувати житлове приміщення для особистого користування, однак колишній власник - ОСОБА_1 , ухиляється від передання ключів від будинку.

Судом першої інстанції зустрічний позов ОСОБА_2 та позов ОСОБА_3 були об`єднані з позовом ОСОБА_1 в одне провадження для спільного розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку - Славкіної М. А., ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договорів недійсними, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, витребування із чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № 7063 від 02 лютого 2018 року, укладений між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку - Славкіної М. А., та ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором домоволодіння, укладений 02 лютого 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М. А., та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., зареєстрований в реєстрі за № 99.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 40810707 від 25 квітня 2018 року, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності -приватна, на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за суб`єктом ОСОБА_2 .

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 121, 5 кв. м, житловою площею 56,5 кв. м.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк незаконно відчужив право вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи, оскільки відповідно до статті 1054 ЦК України фізична особа не може бути на стороні кредитодавця в кредитних правовідносинах, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи є незаконним.

Враховуючи недійсність договору відступлення прав вимоги за кредитним договором, наявні підстави для визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором.

Також суд послався на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вказавши про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки спірне домоволодіння придбане за рахунок кредитних коштів в іноземній валюті та є постійним місцем проживання ОСОБА_1 та її єдиним житлом.

Суд також вважав, що право власності на спірне майно було набуте позивачем на законних підставах та вибуло з власності позивача поза його волею, тому належним способом захисту є також витребування спірного домоволодіння на користь ОСОБА_1 .

З огляду на обґрунтованість позовних вимог позивача, суд вважав безпідставними позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року відмовлено на підставі пункту 1 частини четвертої статті 358 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції вважав, що банк пропустив строк на звернення до суду з апеляційною скаргою та не навів поважних причин пропуску цього строку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_8 , ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року скасовано.

Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 02 лютого 2018 року № 7063, укладений між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку - Славкіної М. А., та ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором домоволодіння, укладений 02 лютого 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку - Славкіної М. А., та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., зареєстрований в реєстрі за № 99.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 40810707 від 25 квітня 2018 року, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом ОСОБА_2 .

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 121, 5 кв. м, житловою площею 56,5 кв. м.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що районний суд розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

При цьому, апеляційний суд задовольнив позовну заяву ОСОБА_1 та відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та позову ОСОБА_3 з тих самих правових підстав, що й районний суд.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції вказав, що ОСОБА_2 , знаючи, що існує рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2018 року у справі № 501/2716/18, яким визнано право власності на 1/2 частини спірного у цій справі домоволодіння за ОСОБА_8 , приховав від Київського районного суду м. Одеси та всіх інших учасників справи вказану інформацію, що мала важливе значення для правильного вирішення справи по суті. При цьому, пославшись на дані державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до яких єдиним власником домоволодіння є ОСОБА_2 , а даних з приводу того, що право власності на 1/2 частину спірного майна реєструвалося за ОСОБА_8 немає, вважав, що її апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2022 року до Верховного Суду, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року, постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

ОСОБА_2 у квітні 2023 року подав до Верховного Суду клопотання про відмову від частини своїх позовних вимог, в якому просив прийняти відмову від позовних вимог до ОСОБА_7 .

У касаційній скарзі, поданій у січні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 у частині позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора та витребування майна відмовити.

Судові рішення в частині вирішення позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_3 , у касаційному порядку не оскаржується, тому Верховний Суд не переглядає судові рішення у цій частині відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою банку, належно не врахувавши поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Зазначає, що апеляційним судом не було враховано, зокрема те, що станом на дату подання апеляційної скарги на адресу банку копія рішення суду першої інстанції не надходила.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків Великої Палати Верховного Суду про те, що банк, який знаходиться в процесі ліквідації, вправі продати права вимоги за кредитними договорами будь якій особі, у тому числі й фізичній особі.

Суди не врахували, що основним завданням цивільного судочинства є захист саме порушеного права, про те ОСОБА_1 належно не обґрунтувала, які її права були порушені зміною кредитора.

Також суди попередніх інстанцій безпідставно застосували такий спосіб судового захисту, як витребування майна на підставі статті 388 ЦК України, оскільки наявність договірних відносин між сторонами виключає можливість застосування цієї норми права, що неодноразово вказувалося у постановах Верховного Суду.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно прийняв декілька заяв позивача про зміну підстав та предмету позову після закінчення підготовчого судового засідання.

Касаційна скарга ОСОБА_8 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій незаконно розглянули справу без залучення її до участі в справі в якості співвідповідача, оскільки вона є власником 1/2 частини спірного у цій справі домоволодіння на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 листопада 2018 року у справі № 501/2716/18, яке набрало законної сили.

Вважає, що обрання ОСОБА_1 неповного складу учасників (відповідачів) є підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог.

Доводи особи, яка подала відзиви на касаційні скарги

У лютому 2023 року ОСОБА_1 подала відзиви на касаційні скарги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, та ОСОБА_8 , в яких вказує, що їх доводи є безпідставними та не спростовують висновків апеляційного суду, тому просить залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» і витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_8

12 січня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2023 рокусправу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 липня 2006 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 106/06ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 110 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 18 липня 2006 року між банком, як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іптекодавцем, укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І. П., зареєстрований в реєстрі за № Д-312, відповідно до умов якого, іпотекодавець передала іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно: домоволодіння АДРЕСА_1 , житловою площею 56,5 кв. м, загальною площею 121,5 кв. м, що належало ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18 липня 2006 року № Д-311, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0250 га, що належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18 липня 2006 року № Д-310.

10 січня 2018 року проведено електронний аукціон на підставі якого сформовано протокол електронних торгів № UA-EA-2017-12-27-000002-b, відповідно до якого власник активів (майна): ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», статус електронних торгів: торги відбулись; найменування активів (майна) лоту: право вимоги за кредитним договором від 03 липня 2006 року № 106/06ф, забезпечення: домоволодіння у м. Одесі, житлова площа 56,5 кв. м, загальна площа 121,5 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0250 га. Згідно зазначеного протоколу переможцем електронних торгів є ОСОБА_2 , сума яка підлягає сплаті переможцем електронних торгів банку: 306 002 грн.

02 лютого 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку - Славкіної М. А. та ОСОБА_2 укладено договір № 7063 купівлі-продажу майнових прав, за яким банк передав ОСОБА_2 права вимоги (майнові права) до боржників, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку №1 до цього договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору за продаж майнових прав, до набуття чинності цим договором, ОСОБА_2 сплачує банку грошові кошти (плату) у розмірі 306 002 грн.

Згідно з додатком № 1 «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами» до договору № 7063 купівлі-продажу майнових прав, банк відступає новому кредитору права вимоги за кредитним договором від 03 липня 2006 року № 106/06ф, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1.2 додатку внаслідок укладання цього договору новий кредитор набуває усіх прав кредитодавця за іпотечним договором домоволодіння, укладеним між банком та ОСОБА_1 .

Загальна сума права вимоги за кредитним договором від 03 липня 2006 року № 106/06ф складає у гривневому еквіваленті 2 216 609,53 грн.

Крім того, 02 липня 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку - Славкіної М. А. та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В. та зареєстровано в реєстрі за № 99.

За цим договором банк відступив новому іпотекодержателю права вимоги до іпотекодавця ОСОБА_1

25 квітня 2018 року державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І .О. право власності на спірне домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_2 .

Підставою виникнення права власності зазначено: іпотечний договір, серія та номер Д-312, виданий 18 липня 2006 року, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юрченко І. П.; повідомлення-вимога, серія та номер: б/н, виданий 12 лютого 2018 року, видавник: ОСОБА_2 ; рекомендоване повідомлення, серія та номер: 622, виданий 02 березня 2018 року, видавник: ПАТ «Укрпошта»; рекомендоване повідомлення, серія та номер: 819, виданий 02 березня 2018 року, видавник: ПАТ «Укрпошта»; договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, серія та номер: 99, виданий 02 лютого 2018 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочкарьова А. В.

За результатом розгляду поданих документів державний реєстратор Махортов І. О., КП «Реєстраційна служба Одеської області» прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 40810707 від 25 квітня 2018 року, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за суб`єктом: ОСОБА_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_2 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 181цс20) та постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 910/11702/18, від 31 липня 2019 року у справі № 910/4816/18, від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц (провадження № 61-1746св17), від 13 квітня 2021 року у справі № 910/11702/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 910/14422/15, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень ОСОБА_8 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) та постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 645/4220/16 (провадження № 61-19921св18), від 20 травня 2020 року у справі № 522/11473/15 (провадження № 61-47178св18), від 17 травня 2021 року у справі № 309/2340/15-ц (провадження № 61-16776св20), від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 (провадження № 6983св20), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_8 вказує порушення норм процесуального права, а саме судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною першою статті 411 ЦПК України, оскільки в справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання та суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»,виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, задоволенню не підлягає, а касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо клопотання про відмову від частини позовних вимог

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач, зокрема, вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 408 ЦПК України визначено, щонезалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина перша статті 206 ЦПК України).

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_2 повідомив про обізнаність з наслідками відмови від позовних вимог, колегія суддів приймає відмову заявника від позовних вимог до ОСОБА_7 , тому судові рішення судів попередніх інстанцій у цій частині підлягають визнанню нечинними, а провадження у справі в цій частині - закриттю з підстав, передбачених статтею 408 ЦПК України.

Щодо касаційної скарги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк,виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року

Відповідно до вимог частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основоположних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, заява № 8371/02).

ЄСПЛ також зауважував, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня

2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня

2010 року).

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував ЄСПЛ у рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, пункт 41, від 3 квітня 2008 року) (пункт 47 рішення).

Повно та всебічно перевіривши обставини справи та причини пропуску банком строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» допустило значний пропуск строку на оскарження рішення суду, не маючи на це поважних причин.

Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та відхиляє доводи касаційної скарги банку про те, що апеляційний суд формально розглянув питання, безпідставно відмовивши у відкритті апеляційного провадження.

Так, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою банку, суд встановив, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року було ухвалено без участі представника ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Апеляційний суд врахував, що 31 жовтня 2021 року ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року.

01 листопада 2021 року адвокат Коток А. М. в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Коток А. М. в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року.

При цьому, згідно із супровідними листами на адресу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були направлені копії вищевказаних ухвал Одеського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження і копії апеляційних скарг ОСОБА_2 та адвоката Коток А. М. в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року.

Згідно з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб отримав вищеперераховані документи 14 грудня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції (том 5, а. с. 231).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення представник ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» отримав вищеперераховані документи 15 грудня 2021 року, про що розписався (том 5, а. с. 232).

24 січня 2022 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб отримав копію ухвали Одеського апеляційного суду від 25 січня 2022 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року та копію безпосередньо апеляційної скарги ОСОБА_8 , що підтверджується підписом представника в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

25 січня 2022 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» отримав копію ухвали Одеського апеляційного суду від 25 січня 2022 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року та копію безпосередньо апеляційної скарги ОСОБА_8 , що підтверджується штампом вхідної кореспонденції в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

03 грудня 2021 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, подав до суду першої інстанції клопотання про надання копії рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року у справі № 520/5745/18.

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що викладені обставини дають підстави вважати, що ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, ще 03 грудня 2021 року стало достовірно відомо про наявність цивільної справи, про результати її розгляду та про наявність рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року, однак заявник протягом значного періоду часу, до вересня 2022 року, ніяк не реалізовував своє право на доступ до судового рішення та його оскарження в апеляційному порядку, що вказує на відсутність поважності пропуску ним строку на апеляційне оскарження майже на рік.

Апеляційний суд обґрунтовано відхилив посилання банку, яке є аналогічним з його доводами касаційної скарги про те, що ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» не отримувало копії рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року, хоча ще 03 грудня 2021 року подали до суду клопотання про видачу копії рішення.

Апеляційний суд правильно вказав, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (частина перша статті 44 ЦПК України).

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Суд зазначив, що для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень», за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи та стадії її розгляду.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується, що будучи достовірно обізнаними про наявність цивільної справи та про наявність рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» зобов`язано було цікавитись рухом цивільної справи, учасником якої банк є.

Посилання касаційної скарги на рішення ЄСПЛ та статтю 6 Конвенції не спростовує висновків апеляційного суду та необхідності дотримання вимог ЦПК України, що відповідає ЄСПЛ щодо забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності, а також положенням статті 6 Конвенції, згідно з якими судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання скарги.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Сам лише факт подання апеляційної скарги майже через рік особою, яка достовірно знала про розгляд, за відсутності інших об`єктивних підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, не може вважатися беззаперечною підставою для поновлення процесуального строку, передбаченого на апеляційне оскарження.

Отже, доводи касаційної скарги банку висновків апеляційного суду не спростовують, на законність його судового рішення не впливають.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги банку висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін.

Щодо касаційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають, оскільки суди не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, не встановили обставин справи, необхідних для її правильного вирішення.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (частина перша статті 196 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно з положеннями частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема: вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Судом першої інстанції не було враховано вказаних норм процесуального права, не вирішувалося питання про склад осіб, інтересів яких стосується ця справа.

Так, апеляційним судом було встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, у справі № 501/2716/18 було, зокрема, визнано право власності на 1/2 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_8 .

При цьому, апеляційним судом не надано належної правової оцінки вказаній обставині, а його висновки є суперечливими, оскільки апеляційний суд, правильно вказуючи, що вказана обставина має важливе значення для правильного вирішення справи по суті, пославшись на дані державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до яких єдиним власником домоволодіння є ОСОБА_2 , проігнорував той факт, що остання мала бути залучена співвідповідачем у справі, оскільки невнесення до державного реєстру речових прав даних щодо права власності на майно ОСОБА_8 не спростовують рішення суду, ухваленого іменем України, яке набрало законної сили.

Тобто, вирішення цього спору беззаперечно стосується прав та інтересів ОСОБА_8 , яка за рішенням суду, яке набрало законної сили є співвласником спірного майна, тому без залучення її до розгляду справи у якості співвідповідача унеможливлюється розгляд позовної заяви ОСОБА_1 по суті. Ці обставини існували і були відомі до ухвалення районним судом судового рішення.

Отже, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не забезпечили належного розгляду справи, належно не перевірили правовідносин, які склалися, та закон, який їх регулює, не встановили коло осіб, які повинні брати участь у розгляді даної справи, не забезпечили змагальності процесу та не надали належної правової оцінки вимогам позовної заяви.

Іншим доводам касаційної скарги оцінка не дається, оскільки вона повинна бути надана при новому розгляді справи за належних судових процедур.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи, що суди попередніх інстанцій розглянули справу по суті без належного з`ясування кола осіб, які повинні приймати участь у її розгляді, не залучили до розгляду справи належного співвідповідача, суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень позбавлений можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, змінювати коло учасників справи, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому, оскільки порушення норм процесуального права допущені обома судами, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам, з-поміж іншого, необхідно врахувати всі доводи касаційної скарги ОСОБА_2 з посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо суті спору, які Верховний Суд не перевіряє, оскільки скасовує судові рішення через порушення норм процесуального права, які унеможливлюють розгляд справи по суті.

Керуючись статтями 400, 402, 408-411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 задовольнити й прийняти відмову від позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_7 .

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_7 визнати нечинними, провадження у справі у вказаній частині закрити.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виведення з ринку якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, залишити без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року залишити без змін.

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року в частині позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку - Славкіної Марини Анатоліївни, ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договорів недійсними, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, витребування із чужого незаконного володіння, зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування домоволодінням, та виселення скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець С. Ф. Хопта