Справа № 638/7041/23
Провадження № 2-ві/638/26/23
УХВАЛА

Іменем України

27 листопада 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Агапова Р.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Подус Г.С. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова (головуючий суддя Подус Г.С.) перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

09 листопада 2023 року позивачем було подано заяву про відвід головуючого судді від розгляду даної цивільної справи.

Заява про відвід обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою, разом із якою була подана заява про забезпечення позову, про що свідчить опис вкладення в цінний лист, оскільки направлення вказаних документів здійснювалось поштовим зв`язком. Станом на 27.07.2023 року, в особистому кабінеті ОСОБА_1 в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС була відсутня ухвала щодо розгляду вказаної заяви про забезпечення позову. На підставі зазначеного, позивачем 27.07.2023 року було подано заяву з проханням повідомити про результати її розгляду. 04.10.2023 року подібну заяву було надіслано повторно, на що позивачем було отримано відповідь про те, що заява про забезпечення позову до Дзержинського районного суду м. Харкова не подавалась. Позивач також наголошує на тому, що підтвердженням направлення заяви про забезпечення позову є опис вкладення в цінний лист, тож вказану заяву було втрачено, що в свою чергу спричинило складнощі у позивача в реалізації свого права, передбаченого ст. 153 ЦПК України, та необхідністю повторної подачі такої заяви до суду. Крім того, зазначає, що після повторної подачі заяви про забезпечення позову, ухвалою суду від 26.10.2023 року в її задоволенні було відмовлено з мотивів необґрунтованості застосування саме такого заходу забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, вважає що перелічене свідчить про упередженість та не об`єктивність судді.

Частиною 2 та 3 ст. 40 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (ч. 7 ст. 40 ЦПК України).

Відповідно до частини 8 статті 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

На підставі викладеного, розгляд заяви про відвід проводиться без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2023 року визнано необґрунтованою заяву позивача про відвід головуючого судді Подус Г.С., заявлений ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та заяву передано до канцелярії суду для вирішення про відвід іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу у визначеному порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

На виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід головуючого судді Подус Г.С. в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, 20.11.2023 було розподілено та 21.11.2023 передано судді Агапову Р.О.

Дослідивши матеріали заяви про відвід, суд вважає, що обґрунтування, наведені в заяві, не можуть розцінюватись як підстава для відводу судді по справі, з огляду на наступне.

Статтею 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав відводу (самовідводу) судді і розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

Так, згідно зі ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід має бути вмотивованим.

Згідно з ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Крім того, неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Європейським судом з прав людини в рішенні у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993, серія A, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі потрібно визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. Theunited kingdom), рішення від 10.06.1996, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови №8 від 13 червня 2007р. «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення в порядку, визначеному положеннями ЦПК України.

Окрім того, у висновку №3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальним рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд підкреслює, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Окрім того, у заяві про відвід аргументи позивача зводять до незгоди з процесуальними діями та ухваленими судом процесуальними рішеннями, зокрема, у даній цивільній справі.

Разом з тим, суд вважає, що у такий спосіб позивач намагається оскаржити прийняті рішення поза передбаченим процесуальним законом порядком, отримати від суду роз`яснення та додаткове обґрунтування підстав їх ухвалення.

Проте, незгода учасників провадження з процесуальними діями суду та ухваленими ним процесуальними рішеннями не може бути сама по собі підставою для відводу. Законність процесуальних рішень, постановлених у ході розгляду справи чи за результатами її розгляду, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 № 8 визначено, що процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Оцінивши обставини, на які посилається позивач як на підставу виникнення у нього сумнівів щодо неупередженості та об`єктивності судді, суд вважає, що в поданій заяві про відвід оскаржуються процесуальні рішення судді щодо порядку вирішення справи, що не може бути підставою для його відводу.

Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 ЦПК України, які б свідчили про особисту упередженість судді Подус Г.С. або її необ`єктивність під час розгляду даної справи у заяві не вказано. Судом такі обставини під час розгляду заяви також не встановлені.

На підставі викладеного, керуючись статтями 36, 40, 260 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Подус Г.С. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р.О. Агапов