Справа № 296/2099/23
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

24 травня 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі головуючої судді Петровської М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира через систему Електронний суд із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти на її утримання, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 - річного віку.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 13 квітня 2023 року у вищевказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 17 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до суду:

- двох примірників належним чином оформленої довідки про навчання з Люблінського Католицького Університету Іоанна Павла II (з апостилем) та з нотаріально засвідченим перекладом такої довідки.

Ухвалу про залишення позовної заяви без руху було направлено ОСОБА_1 в системі Електронний суд та доставлено до електронного кабінету 17.05.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Враховуючи вищевикладене, недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 17 травня 2023 року, мали бути усунуті позивачкою до 22 травня 2023 року.

19 травня 2023 року на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від позивачки ОСОБА_1 на адресу Корольовського районного суду м.Житомира надійшла заява, в якій остання вказала, що довідка Люблінського католицького Університету Іоанна Павла ІІ не є документом про освіту, а лише підтверджує факт її навчання на денній формі і статус студента, тому на неї не поширюються вимоги Конвенції. Також зазначила, що відповідач не оспорює факт її навчання на денній формі.

Разом з тим, таке твердження позивачки не є обгрунтованим.

Як зазначалось в ухвалі суду від 17 травня 2023 року, згідно ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (далі - Конвенція), була підписана 05.10.1961 року в м.Гаага та з 22.12.2003 набула чинності для України.

До переліку країн-учасниць Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів входить також і Республіка Польща.

Згідно із ч.1 ст.1 Конвенції, вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця;

b) адміністративні документи;

c) нотаріальні акти;

d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Частиною 1 статті 4 Конвенції передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Додана до матеріалів позову довідка про навчання з Люблінського Католицького Університету Іоанна Павла II, яка є документом про освіту, не містить апостилю у відповідності до вимог Закону України «Про міжнародне приватне право» та Конвенції. Така довідка з апостилем має бути засвідчена у порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат».

Суд також звертає увагу на те, що у відповідності до наказу Міністерства освіти і науки від 05.05.2015 № 504 "Деякі питання визнання в Україні іноземних документів про освіту", документ про освіту - документ, який містить інформацію (у тому числі персональні дані) про Власника, його кваліфікацію, рівень та ступінь вищої освіти, спеціальність, спеціалізацію, перепідготовку або засвідчує проходження періоду навчання в іноземному закладі вищої освіти.

Таким чином, довідка про навчання з Люблінського Католицького Університету ОСОБА_3 є документом про освіту, який засвідчує проходження періоду навчання в ОСОБА_4 та підтверджує в даному випадку право позивачки на отримання аліментів у зв`язку із продовженням навчання, і до такого документу застосовуються вимоги Закону України «Про міжнародне приватне право» та Конвенції.

Згідно частин 11-13 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Оскільки позивачка як у встановлений судом строк, так і станом на момент винесення даної ухвали, вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 17 травня 2023 року не виконала, недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не усунула, тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 175, 177, 187, 257, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - залишити без розгляду.

Залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє права звернутися до суду повторно, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 24 травня 2023 року.

Суддя М. В. Петровська