Єдиний унікальний номер судової справи: 490/5920/23
Провадження № 22-ц/812/1293/23 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

27 листопада 2023 року м. Миколаїв справа № 490/5920/23

Миколаївській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Соколіком Віталієм Дмитровичем на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Чулупа О.С., в приміщенні цього ж суду о 18 год. 07 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

встановив:

23 червня 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Соколіка В.Д., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ним та відповідачкою 20 листопада 1992 року було укладено шлюб, який розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2023 року.

За період шлюбу ними було спільно набуте майно, а саме:

-житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. А-2, загальною площею 200,3 кв.м., житловою площею 76,1 кв.м. з огорожею. Дата набуття 27 лютого 2010 року. Будинок зареєстрований на відповідача;

-земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 316 кв.м. Дата набуття 11 березня 2009 року. Земельна ділянка зареєстрована на відповідача.

Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного сумісного майна, зокрема зазначеного будинку та земельної ділянки.

Посилаючись на те, що вказане майно було придбано у період шлюбу, належить ним як подружжю на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловий будинок загальною площею 200,3 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 316 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

-здійснити поділ майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на частину за кожним на вказаний будинок та земельну ділянку.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 на підставі частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України залишено без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства позов підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання, яким не надано будь яких заяв і доказів на підтвердження підстав неявки, відповідно яких суд міг би з`ясувати поважність причин такої неявки, та відсутність заяви про розгляд справи без позивача.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Соколіка В.Д., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Соколіка В.Д., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Соколіка В.Д., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя (а.с. 1-18).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 26 вересня 2023 року на 10.00 год. (а.с.38).

Судова повістка позивачу не надсилалась, а представнику позивача адвокату Соколіку В.Д. надіслана через додаток «Viber» (а.с. 42).

26 вересня 2023 року представником позивача адвокатом Соколіком В.Д. була подана до суду першої інстанції електронною поштою заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Проте, вказана заява була подана без скріплення електронним цифровим підписом, що вбачається із довідки секретаря суду (а.с. 52,53).

В подальшому, у зв`язку з неявкою позивача та його представника, підготовче судове засідання відкладено на 11 жовтня 2023 року на 17.30 год. Судова повістка позивачу не надсилалась, а представнику позивача ОСОБА_2 надіслана в електронному вигляді шляхом SMS-повідомлення та через додаток «Viber» (а.с. 55,56).

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання, яким не надано будь-яких заяв і доказів на підтвердження підстав неявки, відповідно яких суд міг би з`ясувати поважність причин такої неявки, та відсутність заяви про розгляд справи без позивача є підстави для залишення позову без розгляду.

Між тим з таким висновком суду погодитися не можна.

Статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Положеннями статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче засідання проводиться судом з повідомленням учасників справи (частина перша статті 197 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

За змістом пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України (в редакції діючий станом на день постановлення ухвали суду) суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України (в редакції діючий станом на день постановлення ухвали суду) свідчить про те, що залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави може мати місце лише в тому випадку, якщо позивач, який був належним чином повідомлений про час слухання справи, повторно не з`явився саме в судове засідання, а не в підготовче засідання.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постановах від 21 жовтня 2019 року у справі № 759/15271/17 (№ 61-14373св19) та від 11 березня 2020 року у справі № 761/8849/19 (№61-2142св19).

Відповідно до положень частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки на час постановлення оскаржуваної ухвали норми цивільно-процесуального законодавства не передбачали можливості залишення позову без розгляду через повторну неявку у підготовче судове засідання позивача, який був належним чином повідомлений про час слухання справи, висновок суду про залишення позову без розгляду є помилковим.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо належного повідомлення позивача та його представника.

Як вбачається з матеріалів справи судові повістки позивачу на 26 вересня 2023 року та 11 жовтня 2023 року не надсилались.

Представник позивача адвокат Соколік В.Д. був повідомлений шляхом надсилання повідомлення у додаток «Viber» (а.с. 42,56). Згідно довідки про доставку SMS адвокату Соколіку В.Д. було доставлено SMS-повідомлення про судове засідання, призначене на 11 жовтня 2023 року о 17.30 год. (а.с. 55).

Відповідно до положень ч. 13 ст. 128 ЦПК України (в редакції до внесення змін Законом №1089-ІХ від 29 червня 2023 року) за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Довідку про доставку SMS-повідомлення адвокату Соколіку В.Д. не можна вважати доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, оскільки згідно пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику справи SMS-повідомленням лише після подання ним до суду заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом роздрукування та заповнення Учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

У матеріалах справи відсутня заява адвоката Соколіка В.Д. про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення.

За таких обставин не можна вважати, що суд належним чином повідомив позивача та його представника про дату, час і місце підготовчого судового засідання.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 31 січня 2023 року у справі №693/812/21.

За такого, оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права.

Враховуючи викладене, ухвала суду, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, на підставі пункту 3 частини першої статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Соколіком Віталієм Дмитровичем задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови виготовлений 27 листопада 2023 року.