Справа № 167/621/23
Номер провадження 2/167/196/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

з участю:

секретаря судового засідання Панас О. В.,

представника позивача Чечельницької А. О. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача Матвіюк Н. Р. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») Грибанов Д. В. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позову посилається на те, що 24 січня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та відповідачкою було укладено Кредитний договір № 946116436, за умовами якого остання отримала кредитні кошти, які зобов`язлася повернути та сплатити відсотки за користування ними (далі Кредитний договір, Договір).

Вказує, що відповідно до Реєстру боржників № 127 від 29 березня 2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі ТОВ «Таліон плюс») до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 946116436.

Зазначає, що 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за Кредитним договором № 946116436 від 24 січня 2021 року, розмір заборгованості позичальника за яким становить 28133 грн, з яких: 8000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 20133 грн заборгованість за відсотками.

Вказує, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21 жовтня 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування будь-яких штрафних санкцій. У свою чергу, всупереч умовам Кредитного договору, відповідач не здійснила жодного платежу на погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Ураховуючи вищенаведене просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за Кредитним договором № 946116436 в розмірі 28133 грн та понесені судові витрати по справі.

19 червня 2023 року представником відповідача Матвіюк Н. Р. на електронну адресу суду було надіслано відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначає, що єдиним документом, який може підтверджувати передачу права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 є витяг з Реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року. Проте копія даного витягу виготовлена таким чином, що не містить ні підписів відповідальних осіб, ні клієнта, ні фактора, а тому достовірність вказаного документа викликає у неї сумніви. Вказує, що позивачем не надано належних та достовірних доказів передання позивачем відповідачу на виконання Кредитного договору суми коштів в розмірі 2000 грн. Крім того, зауважує, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 8000 грн, у той час, коли у паспорті споживчого кредиту до Договору № 946116436 від 24 січня 2021 року та у Кредитному договорі визначено, що ОСОБА_1 надається кредит на суму 2000 грн. Також вказує, що оскільки термін повернення суми кредиту сторони погодили 22 лютого 2022 року, а відтак право нараховувати відсотки за користування сумою позики припинилося зі спливом строку дії Кредитного договору, як ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» так і позивачем. За наведених обставин просить в задоволенні позову відмовити. Повідомляє, що орієнтовний розмір понесених відповідачем витрат на правову допомогу становить 6000 грн, підтверджуючі документи будуть надані суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

26 червня 2023 року через систему «Електронний суд» та 30 червня 2023 року засобами поштового зв`язку представником позивача ОСОБА_2 було подано до суду відповідь на вищевказаний відзив. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що 24 січня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено Кредитний договір № 946116436, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV7JW57. При укладені договору клієнтом власноручно був зазначений рахунок позичальника на який перераховано кредитні кошти. Сторонами Кредитного договору було узгоджено розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого правочину на відповідних умовах шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, зауважує, що відповідачем було укладено додаткові угоди до Договору № 946116436 від 24 січня 2021 року на суму 4000 грн, 1000 грн та 1000 грн вказує, що жодних заперечень з приводу того, що відповідач не годилася з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору чи про зарахування та розподілення сплачених коштів висловлено не було. Зауважує, що позивач разом з позовною заявою надав суду належним чином звірені копії документів, що свідчить, на її думку, про належні правові підстави для переходу права вимоги до відповідача. Зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн є неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Також відсутній детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу. На підставі наведеного просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

30 червня 2023 року представник відповідача подала суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що відповідач щодо правомірності укладення Кредитного договору не заперечує. Також вказує, що представник позивача не зазначає, поважності підстав, у зв`язку з якими в позовній заяві не зазначено про наявність додаткових угод до Договору № 946116436 від 24 січня 2021 року на суму 4000 грн, 1000 грн та 1000 грн, а тому вважає, що такі обставини не можуть бути прийняті судом, оскільки подані всупереч ч. 2 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Зазначає, що сума кредиту в розмірі 8000 грн не обґрунтована та в матеріалах справи відсутні докази отримання вказаної суми. Також, звертає увагу, що не надано Додаткових угод, які нібито підписувались для отримання додаткових сум кредиту. Крім того, на її думку, представником позивача не доведено факту переходу права вимоги боргу до відповідача, оскільки єдиним документом, який це підтверджує є витяг з Реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року. Намагання приєднати до матеріалів справи копію Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року та копію витягу з Реєстру боржників вважає також неможливим, оскільки це суперечить вимогам ч. 3 ст. 83 ЦПК України. Також зазначає, що не зрозуміло чому нарахування відсотків обґрунтовується дисконтним періодом, на який відповідач не погоджувалася і який відповідно не міг бути застосований. Зауважує, що доводів необґрунтованості та неспівмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу вказано не було. За вказаних обставин просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

12 липня 2023 року представником позивача через систему "Електронний суд" подано додаткові пояснення в яких зазначає, що відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі № 6-14194св14, суд дійшов висновку, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступлені права вимоги. Всі наведені твердження та заперечення представника відповідача вважає викладенням суб`єктивних міркувань щодо вказаної цивільної справи та намагання уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. З урахуванням викладеного просить заперечення представника відповідача залишити без розгляду, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

13 вересня 2023 року представником позивача подано суду додаткові пояснення в яких зазначає, що Кредитний договір з позичальником ОСОБА_1 був укладений в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. Наголошує, що ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе та підтвердила умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використала для підтвердження підписання Кредитного договору. Без здійснення вказаних дій відповідачем Кредитний договір не був би укладеним. Також зауважила, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів, оскільки позивач не є первісним кредитором і документи зберігаються в установі банку, який видав кредит. Зазначає, що у відповідності до умов укладеного кредитного договору кошти позичальнику надаються у безготівковій формі на банківську карту вказану позичальником при укладені кредитного договору. Вказує, що на запит позивача первісним кредитором було додатково надано докази, що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 (платіжні доручення) та детальні розрахунки заборгованості. Наголошує, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

27 вересня 2023 року представником відповідача на електронну адресу суду надіслано додаткові пояснення в яких звертає увагу суду на грубе порушення процесу та зловживання своїми процесуальними правами стороною позивача, зокрема щодо подання доказів по справі. Вказує, що позивач повинен подати докази разом з позовною заявою, якщо доказ не може бути поданий в строк, то учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити причини неможливості подання такого доказу. Також, зазначає, що стороною у справі необхідно було вчинити всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання доказу. Проте зауважує, що у позовній заяві представником позивача не зазначено про неможливість подання будь-якого доказу під час подання позовної заяви. Зауважує, що оскільки у додаткових поясненнях представник позивача визнає, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів на отримання та повернення кредитних коштів відповідачем, відтак не зрозуміло на якій правовій підставі позивач звернувся в суд. Разом з цим, наголошує, що належність рахунку, на який нібито перераховувались кошти відповідачу не підтверджено доказами. Звертає увагу, що всі додатки до додаткових пояснень подані представником позивача не засвідчені належним чином. Вказує, що Додаткові угоди представник позивача додає 05 вересня 2023 року, у той час, коли позовна заява датована 29 травня 2023 року та вважає їх недопустимими доказами, оскільки вони не підписані сторонами. Крім цього, на її думку, сторона позивача не довела факту переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс». Ураховуючи вищенаведене просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Надала пояснення близькі за змістом викладених в заявах по суті та зауважила, що суду подано належні та допустимі докази отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 8000 грн. Зауважила, що надати суду повний реєстр прав вимоги від 21 жовтня 2022 року не може, оскільки згідно цього реєстру позивачу передано право вимоги до 21895 боржників з зазначенням їх персональних даних, які не підлягають розголошенню в межах розгляду цієї справи.

Відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надала суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив та додаткових поясненях. В задоволенні позову просила відмовити. Щодо отримання кредитних коштів за Договором № 946116436 від 24 січня 2021 року в сумі 2000 грн не заперечувала, отримання інших сум кредиту не визнавала.

Рух справи в суді.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 12 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено 03 липня 2023 року о 10 год 30 хв.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 03 липня 2023 року за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 14 год 00 хв 19 липня 2023 року.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 19 липня 2023 року визнано явку представника позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» обов`язковою для надання особистих пояснень суду та судове засідання відкладено на 14 год 00 хв 05 вересня 2023 року.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27 вересня 2023 року за клопотання представника позивача витребувано у акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» письмові докази.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2023 року повторно витребувано у акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» письмові докази.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2023 року за клопотанням представника відповідача витребувано у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» письмові докази.

Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Фактичні обставини справи.

24 січня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 946116436.

Кредитний договір з графіком розрахунків підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», про що свідчить п. 10 Додатку № 1 до Договору № 946116436 від 24 січня 2021 року (адреса, реквізити та підпис сторін).

За цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п. 1.1 Кредитного договору).

Кредит надався строком на 29 днів від дати отримання кредиту позичальником (Дисконтний період) (п. 1.2 Кредитного договору).

Пунктом 1.3 Кредитного договору сторони передбачили можливість продовження Позичальником Дисконтного періоду за визначених умов.

Згідно з п. 1.4.1. Кредитного договору, виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 62,05 % річних, що становить 0,17 % від суми кредиту за кожний день користування ним.

Відповідно до п. 1.7.2 Кредитного договору з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

Згідно п. 1.8 Кредитного договору проценти, в розмірі визначеному п. 1.4 та 1.7.2 Договору, нараховуються за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником.

Згідно графіку розрахунків (додаток № 1 до Договору № 946116436 від 24 січня 2021 року) сторони погодили, що сукупна вартість кредиту становить 2098,60 грн, яка складається з суми кредиту у розмірі 2 000 грн та нарахованих процентів - 98,60 грн, а термін платежу визначено 22 лютого 2021 року.

Відповідно до п. 8 додатку № 1 до Договору № 946116436 від 24 січня 2021 року після закінчення Дисконтного періоду проценти нараховуються за ставкою зазначеною в п. 1.7.2 Договору.

Згідно з розділом 6 Паспорту споживчого кредиту до Договору № 946116436 від 24 січня 2021 року процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 839,50 % річних.

24 січня 2021 року, 28 січня 2021 року, 31 січня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 були укладені Додаткові угоди до Договору № 946116436 від 24 січня 2021 року відповідно до яких сторони домовились збільшити суму кредиту на 4000 грн, 1000 грн та 1000 грн.

Згідно вказаних Додаткових угод позичальник зобов`язується повернути грошові кошти надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах Кредитного договору (п. 1 Додаткової угоди).

Відповідно до п. 4 Додаткових угод вони є невід`ємною частиною Кредитного договору.

У відповідності до п. 7 графіків розрахунків до зазначених Додаткових угод сторони узгодили, що після закінчення Дисконтного періоду проценти нараховуються за ставкою зазначеною в п. 1.7.2 Договору.

Згідно платіжних доручень № af3d5a5b-4003-48fd-9db0-8199a4f41fc7, 4c8cfa57-5eb5-4f06-9485-57c994c06ae4 від 24 січня 2021 року, № 3d3f9f4c-41cd-4d7f-98fd-9b02517f3a22 від 28 січня 2021 року та № e56ad9e3-797f-4790-bae7-4005d92c9c31 від 31 січня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідно до Договору № 946116436 від 24 січня 2021 року ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_1 було здійснено безготівковий переказ коштів на суму 2000 грн, 4000 грн, 1000 грн та 1000 грн.

Інформацією наданою акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» підтверджено належність карткового рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 та надходження на вказаний рахунок 24 січня 2021 року грошових коштів у розмірі 2000 грн та 4000 грн, 28 січня 2021 року надходження коштів у розмірі 1000 грн, 31 січня 2021 року - у розмірі 1000 грн.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК« ЄАПБ» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 20102022 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.

Згідно з п. 2.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 4.1 Договору факторингу, сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього Договору.

У п. 2.2. Договору факторингу сторони обумовили, що розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній.

Відповідно до копії Реєстру прав вимоги № 1 від 21 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі в сумі 28133 грн, з яких: 8000 грн заборгованість по основному боргу, 20133 грн заборгованість за відсотками(порядковий номер 10777).

Суд зазначає, що Кредитний договір № 946116436 від 24 січня 2021 року, Договір факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року в установленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Докази сплати відповідачем будь-якої суми заборгованості за даним Кредитним договором відсутні.

Зміст спірних правовідносин.

Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення Цивільного кодексу України (далі ЦК України) про зобов`язання та договір, параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит».

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Що стосується права позивача заявляти вимоги до відповідача, то вони ґрунтуються на нормах права.

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі укладеного Договору факторингу є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем ОСОБА_1 , відповідно до умов Кредитного договору від 24 січня 2021 року (укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ).

На переконання суду, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 946116436 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором та Додаткові угоди до Договору від 24 січня 2021 року, від 28 січня 2021 року, від 31 січня 2021 року, відповідно до умов яких позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на визначених у Кредитному договорі умовах (строк кредитування - 29 календарних днів «Дисконтний період», Дисконтна процентна ставка 0,17 % в день, при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 2,30 % в день).

У зв`язку з цим, суд доходить висновку про доведення позивачем того, що ОСОБА_1 було видано кредитні кошти, які були перераховані на її картковий рахунок № НОМЕР_2 у розмірі 8000 грн.

Враховуючи те, що відповідач отримала кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів (частини коштів) ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попередніх кредиторів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала, а відтак, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 8000 грн необхідно задовольнити.

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд відхиляє доводи представника відповідача про недопустимість поданих представником позивача після пред`явлення позову доказів на підтвердження обставин викладених у позові.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо не укладення Додаткових угод до Кредитного договору і не отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 6000 грн, оскільки обставини щодо успішної транзакції коштів у сумі 6000 грн позичальнику ОСОБА_1 на обумовлений умовами Кредитного договору картковий рахунок № НОМЕР_2 підтверджено копіями платіжних доручень та інформацією наданою акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» про підтвердження належності карткового рахунку № НОМЕР_2 відповідачу та надходження на вказаний рахунок 24 січня 2021 року грошових коштів у розмірі 2000 грн та 4000 грн, 28 січня 2021 року надходження коштів у розмірі 1000 грн, 31 січня 2021 року - у розмірі 1000 грн.

Надаючи оцінку сумі заборгованості за користування кредитними коштами, наведеній позивачем у розрахунку, суд зазначає таке.

У Постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, після закінчення строку дії кредитного договору змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування процентів за користування грошовими коштами можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України.

Відтак, після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки припиняється.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 946116436 від 24 січня 2021 року кредит надавався строком на 29 днів.

Умовами Договору, зокрема п. 1.3 передбачено, що строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом Дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку Дисконтного періоду. Використання такого права можливе позичальником лише до закінчення Дисконтного періоду, а також під час пільгового періоду.

У разі продовження строку надання кредиту, кредитодавець надає позичальнику та регулярно оновлює Графік розрахунків на період продовження строку надання кредиту, з відповідним корегуванням терміну платежу (п. 1.9 Кредитного договору)

Проте, матеріали справи не містять доказів здійснення ні позичальником ні кредитодавцемвищевказаних дій, що свідчить про відсутність підстав для продовження строку дії Кредитного договору № 946116436.

З огляду на зазначене, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії Кредитного договору є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за цим Договором необхідно нараховувати до 22 лютого 2021 року.

З наданих позивачем розрахунків заборгованості за Договором вбачається, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами нарахована за періоди, коли у позивача не виникало права на нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02 жовтня 2020 року №911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Ураховуючи наведене, суд бере до уваги строк надання кредиту, а саме: 24 січня 2021 року - 6000 грн, 28 січня 2021 року - 1000 грн, 31 січня 2021 року - 1000 грн та розмір відсотків - 2,30% в день від суми кредиту.

Відтак, розмір відсотків за користування кредитними коштами за період з 24 січня 2021 року по 22 лютого 2023 року складає - 5083 грн (за період з 24 січня 2021 року по 27 січня 2021 року - 6000 грн х 2,30% х 4 дні= 552 грн відсотків; за період з 28 січня 2021 року по 30 січня 2021 року 7000 грн х 2,30% х 3= 483 грн відсотків; за період з 31 січня 2021 року по 22 лютого 2021 року 8000 грн х 2,30% х 22 дні = 4048 грн відсотків).

При цьому, судом враховуються відсотки, які передбачені умовами Кредитного договору при невиконанні зобов`язання та погоджені сторонами (п. 1.7.2., п. 1.8 Кредитного договору).

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за Договором № 946116436 становить 13083 грн, з яких: 8000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 5083 грн - заборгованість за відсотками.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за Кредитним договором № 946116436 від 24 січня 2021 року в сумі 13083 грн, з яких: 8000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 5083 грн - заборгованість за відсотками.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн та заявлено позовні вимоги про стягнення 28133 грн.

Судом задоволено позовні вимоги на суму 13083 грн, що становить 64,98 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1744,06 грн.

Оскільки представником відповідача у відповідності до п. 8 ст. 141 ЦПК України не подано доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, відтак питання розподілу цих витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № 946116436 від 24 січня 2021 року в розмірі 13083 (тринадцять тисяч вісімдесят три) гривні, з яких: 8000 (вісім тисяч) гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 5083 (п`ять тисяч вісімдесят три) гривні - заборгованість за відсотками.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1744 (одну тисячу сімсот сорок чотири) гривні 06 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 27 листопада 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, .

Представник позивача: Чечельницька Антоніна Олексіївна, адреса: м.Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх 4.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя І. Т. Гармай