Провадження №22-ц/812/1292/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційного суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Колосовою О.М.,

за участі представника: позивачки адвоката Бурлаки С.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 475/1059/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Дорова Андрія Олексійовича на ухвалу, яку постановив Доманівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Кривенко Оксани Володимирівни у приміщенні цього суду 18 жовтня 2023 року, повний текст якої складено 20 жовтня 2023 року, за заявою ОСОБА_2 про виправлення помилки у виконавчих листах, визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, відкликання виконавчих листів, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

у с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчих листах, визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, у цивільній справі № 475/1059/20, відкликання виконавчих листів.

Заяву мотивовано тим, що у провадженні Доманівського районного суду Миколаївської області перебувала цивільна справа № 475/1059/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

На підставі ухвали Доманівського районного суду Миколаївської області про забезпечення позову від 22 грудня 2020 року було відкрите виконавче провадження № 63990818, де стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником ОСОБА_1 . В межах цього виконавчого провадження постановою державного виконавця був накладений арешт на майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 .

На виконання рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 року по справі №475/1059/20 ОСОБА_2 був виданий виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №72460390, боржником в якому зазначений ОСОБА_1 .

Окрім того, на підставі рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 року по справі №475/1059/20 відповідачу ОСОБА_1 були видані два виконавчі листи, де боржником зазначено ОСОБА_2 . На підставі вказаних виконавчих листів 19 вересня 2023 р були відкриті два виконавчих провадження № 72811110 та № 72811394.

Доманівським районним судом Миколаївської області при видачі ОСОБА_1 двох виконавчих листів не було враховано, що на все майно, що є спільним майном подружжя сторін, та яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , був накладений арешт в межах виконавчого провадження № 63990818.

Все спільне спірне майно залишилось у відповідача ОСОБА_1 , який взагалі після розлучення зняв з реєстрації позивачку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , та вона на даний час проживає в с. Мостове Вознесенського району Миколаївської області.

Посилаючись на вказане, заявниця просила виправити помилку у виконавчих листах, які були видані судом ОСОБА_1 на виконання рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 року, визнати ці виконавчі листи як помилково видані, відкликати виконавчі листи та визнати їх такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2023 року заяву задоволено частково.

Визнано виконавчі листи, що видані ОСОБА_1 на виконання рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, такими, що не підлягають виконанню.

Відкликано з Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видані ОСОБА_1 01 вересня 2023 р. на виконання рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 р., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 виконавчі листи, на підставі яких відкриті виконавчі провадження №72811110, №72811394, видані помилково внаслідок того, що рішення суду в частині виділення ОСОБА_1 в особисту приватну власність частини спільного сумісного майна не підлягає примусовому виконанню, тому що це майно знаходиться за місцем проживання відповідача.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчі листи, які видані ОСОБА_1 і в яких він зазначений стягувачем, видано правомірно, на підставі рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 року, та на їх підставі відкрито виконавче провадження ВП № 72811110 від 19 вересня 2023 року та ВП № 72811394 від 19 вересня 2023 року по справі №475/1059/20, в яких боржник є ОСОБА_2 , а стягувачем - ОСОБА_1 ОСОБА_2 не виконано жодного обов`язку на користь стягувача ОСОБА_1 , а тому її зобов`язання перед ним не припинені. Крім того, якщо у виконавчих листах, які видані ОСОБА_1 , допущені помилки, то такий недолік повинен бути виправлений саме за ініціативою ОСОБА_1 ОСОБА_2 не мала права звертатися із такою заявою.

Задовольняючи її заяву, суд, на думку ОСОБА_1 , унеможливив виконання судових рішень, за якими на користь ОСОБА_1 розподілено майно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Бурлака С.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін. Відзив мотивований тим, що у позивачки ОСОБА_2 відсутнє будь-яке майно, яке є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по причині того, що після розлучення та ухвалення рішення Доманівським районним судом Миколаївської області у цивільній справі №475/1059/20 від 06 квітня 2023 року про поділ майна подружжя, все спільне майно подружжя залишилось за адресами: АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_1 . Вказане майно за цими адресами було арештоване державним виконавцем на підставі ухвали Доманівського районного суду Миколаївської області у цивільній справі № 475/1059/20 від 12 грудня 2020 р. про забезпечення позову де стягувачем є ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу зняв з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки адвоката Бурлаки С.А., дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Вирішення процесуальних питань, пов`язаних із судовим контролем за виконанням судових рішень, передбачено розділом VI ЦПК України, відповідно до статті 432 якого суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню і за наслідками розгляду такої заяви суд постановляє ухвалу, і такий розгляд не є окремим провадженням в окремій справі.

Однак розгляд заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, має наслідком виконання або не виконання судового рішення як завершальної стадії судового процесу; такий розгляд є комплексом певних процесуальних дій його учасників, а тому такий розгляд підпадає під термін «провадження у справі».

Судові рішення, ухвалені за наслідками розгляду таких заяв підлягають оскарженню в апеляційному порядку (стаття 353 ЦПК України).

За наслідками розгляду такої заяви суд постановляє ухвалу, яка за своєю суттю не є ухвалою суто з процесуальних питань, а має наслідком виконання або не виконання судового рішення, тому має суттєве значення для руху справи та судового процесу у цілому.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 року по справі №475/1059/20 з урахуванням ухвали цього ж суду від 12 квітня 2023 року про виправлення описки позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково, проведено поділ спільного сумісного майно сторін.

Виділено ОСОБА_2 в особисту приватну власність майно на загальну вартість 450 500 грн а саме: автомобіль марки Toyota, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 придбаний в 2008 році, вартістю 20 000 грн; причіп до автомобіля Лев реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаний в 2018 році, вартістю 15 000 грн; причіп до автомобіля Орлик, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 5 000 грн; телевізор LG, придбаний в 2019 році, вартістю 10 000 грн; ноутбук, придбаний в 2017 році, вартістю 6 000 грн; холодильник RAINFORD, придбаний в 2008 році, вартістю 5 000 грн; морозильна камера STINOL, придбана в 2006 році, вартістю 3 000 грн; шафа купе, придбана в 2015 році, вартістю 5 000 грн; стіл комп`ютерний, придбаний в 2015 році, вартістю 1 000 грн; набір меблів, придбаних в 2015 році, вартістю 5 000 грн; комоди (2 шт.). придбаних в 2017 році, вартістю 2 000 грн; медогонка 16-ти рамочна, придбана в 2018 році, вартістю 20 000 грн; стіл для меду, придбаний в 2019 році, вартістю 3 000 грн; пильцесушка, придбана в 2019 році, вартістю 4 000 грн; бочки (17 шт.), придбані у 2018 році, вартістю 8 000 грн; вощина (15 пачок), придбана у 2019 році, вартістю16 5000 грн; тачка пасічна (епіліфт), придбана у 2017 році, вартістю 6 000 грн; вулики без бджіл 30 шт., вартістю 4 500 грн; ДКУ, 1шт., вартістю 1 500 грн; 2 конвектори, придбані у 2018 році, вартістю 2000 грн; кондиціонер, придбаний у 2018 році, вартістю 8 000 грн; 100 бджолиних сімей (двухкорпусних), вартістю 300 000 грн.

Виділено ОСОБА_1 в особисту приватну власність майно на загальну вартість 450 500 грн, а саме: автомобіль марки DAEWWO модель Lanos, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , придбаний у 2013 році, вартістю 50 000 грн; зброя FRANCHI inertia 7123, придбана у 2019 році, вартістю 25 000 грн; зброя МР-153, К-12, № НОМЕР_5 , придбана у 2012 році, вартістю10 000 грн; комп`ютер, придбаний у 2015 році, вартістю 2 000 грн; пральна машина "LQ", придбана у 2017 році, вартістю 6 000 грн; морозильна камера, придбана у 2015 році, вартістю 5 000 грн; мебельна стінка, придбана у 2016 році, вартістю 3 000 грн; медогонка 6-ти рамочна, придбана у 2015 році, вартістю 15 000 грн; бочки (16 шт.), придбані у 2018 році, вартістю 8 500 грн; бочковод, придбаний у 2017 році, вартістю 3 000 грн; вулики без бджіл, 30 шт., вартістю 4 500 грн; ДКУ, 1шт, вартістю 1 500 грн; бетономішалка, вартістю 3 000 грн; 2 конвектори, придбані у 2018 році, вартістю 2 000 грн; 100 бджолиних сімей (двухкорпусних), вартістю 300 000 грн; котел твердопаливний, вартістю 8 000 грн; бойлер, вартістю 2 000 грн; ванна вартістю 1 000 грн; мийка вартістю 1 000 грн.

В частині стягнення грошової компенсації різниці вартості часток з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у позові відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 4481,28 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2023 року в частині поділу причепа до автомобіля марки Орлик, реєстраційний номер НОМЕР_6 , 33 штук бочок, медогонки шістнадцяти рамочної та медогонки шести рамочної змінено.

Постановлено поділити зазначене майно, виділивши у власність ОСОБА_2 медогонку шести рамочну, придбану у 2015 році, вартістю 15 000 грн; бочки у кількості 16 штук, придбані у 2018 році, загальною вартістю 8 000 грн; виділити у власність ОСОБА_1 причіп до автомобілю марки Орлик, реєстраційний номер НОМЕР_6 , медогонку шістнадцяти рамочну, придбану у 2018 році, вартістю 20 000 грн; бочки у кількості 17 штук, придбані у 2018 році, загальною вартістю 8 500 грн.

Звертаючись до суду із заявою, яка є предметом цього розгляду, ОСОБА_2 послалася на те, що виконавчі листи були видані відповідачу у справі помилково через те, що на все майно, що є спільним майном подружжя сторін, та яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , був накладений арешт в межах виконавчого провадження № 63990818, а також, що все спільне спірне майно залишилось у відповідача ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, частково задовольнивши заяву, виходив з того, що ОСОБА_1 виконавчі листи, на підставі яких відкриті виконавчі провадження №72811110, №72811394, видані помилково через те, що рішення суду в частині виділення ОСОБА_1 в особисту приватну власність частини спільного сумісного майна не підлягає примусовому виконанню, тому що це майно знаходиться за місцем проживання відповідача.

Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню зазначені у частині 2 статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині другій статті 432 ЦПК України, на яку посилалась заявник у даній справі.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

Як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявниця посилається на те, що його було видано помилково.

Відповідно до частин 1, 2 статті 273 ЦПК рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частиною 1 статті 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

В силу частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, серед іншого, резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень

Заходами примусового виконання рішень в силу статті 10 цього ж закону є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Аналіз наведених норм Закону «Про виконавче провадження» та ЦПК України дають підстави для висновку, що судом виконавчий лист видається не при ухвалення будь-якого судового рішення, а лише у разі, коли зміст резолютивної частини судового рішення містить вказівки на вчинення заходів примусового виконання цього рішення.

Як вбачається зі змісту рішення суду першої інстанції у справі №475/1059/20, зміненого постановою апеляційного суду, суд вирішив про присудження сторонам у справі певного майна у порядку його розподілу. Такі висновки суду по суті спору на містять вказівки на будь-які примусові виконавчі дії як то: звернення стягнення на кошти, інше майно (майнові права) боржника ОСОБА_2 , звернення стягнення на її заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід; вилучення в боржника ОСОБА_2 і передача стягувачу ОСОБА_1 предметів, заборона боржнику ОСОБА_2 розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить їй на праві власності тощо.

Отже у Доманівського районного суду Миколаївської області не було передбачених законом підстав для видачі ОСОБА_1 як стягувачу виконавчих листів щодо боржника ОСОБА_2 .

За такого вказані виконавчі листи щодо боржника ОСОБА_2 були видані судом помилково за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню, що є процесуально-правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідно до статті 432 ЦПК України.

Тому доводи апеляційної скарги про наявність підстав для видачі виконавчих листів ОСОБА_1 у цій справі ґрунтуються на хибному тлумаченні норм процесуального права, є помилковими та не заслуговують на увагу.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 , але дещо помилився з мотивами такого висновку, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, змінивши мотивувальну частину оскаржуваної ухвали суду, виклавши її в редакції цієї постанови.

З огляду на результати розгляду справи апеляційним судом відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат, які покладаються на ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дорова Андрія Олексійовича задовольнити частково.

Ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2023 року змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________________________

Повний текст постанови виготовлено 28 листопада 2023 року