Рішення

Іменем України

Справа №712/7330/22

Провадження № 2/712/485/23

16 листопада 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Шевченко О.П.

позивачки ОСОБА_1

неповнолітньої ОСОБА_2

представника позивачки адвоката Мельніченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки і піклування Черкаської міської ради, Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та внесення відомостей до свідоцтва про народження дитини та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи

15 вересня 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства та внесення відомостей до свідоцтва про народження дитини та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовної заяви посилалась на те, що на початку 2012 рокувона та відповідач мали стосунки та проживали однією сім`єю. Від цих стосунків у них народилась донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що дитина була зареєстрована на підставі частини першої статті 135 СК України, оскільки відповідач на момент її народження не був на території України. За вказівкою матері у свідоцтві про народження ОСОБА_4 НОМЕР_1 батьком зазначений ОСОБА_5 .

Батьки відповідача визнали дитину, приймали участь в її вихованні та надавали матеріальну допомогу. Батько відповідача ОСОБА_6 зустрічав позивачку з дитиною з будинку пологів, про що є фото матеріали. Відповідач визнавав факт свого батьківства, надсилав кошти на її утримання, про що є письмовий доказ. Підтримували зв`язок з відповідачем через мережі Інтернет, вони йому висилали фото доньки, яка зростає. Він був цьому дуже радий. Також відповідач спілкувався з дитиною, коли приїздив в Україну.

В 2014 році позивачка вперше звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства і вказаний позов був залишений без розгляду на прохання сім`ї відповідача, так як добровільно вони допомагали доньці та онуці грошовими коштами, спілкувались з нею (справа № 712/2540/14).

В 2023 році відповідач почав все рідше виходити з позивачкою і дитиною на зв`язок, почав їх ігнорувати, перестав надсилати кошти на утримання дитини. На сьогоднішній день він знову зник з їхнього життя, і навіть дідусь вже не спілкується з дитиною, вони не те що матеріально не утримують але ще і перестали приділяти дитині час та увагу, що в свою чергу змушує позивачку звертатися до суду з даним позовом.

Просить суд визнати відповідача батьком неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести зміни в актовий запис про народження дитини дані про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин України, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 3 000грн. на утримання неповнолітньої дитини.

Позивачка та її представник адвокат Мельниченко А.М. в ході судового розгляду підтримали позов та просили його задоволити.

Неповнолітня ОСОБА_2 в судовому засіданні висловила думку щодо підтримання заявлених позовних вимог щодо батьківства, вказувала, що спілкувалась з відповідачем як з батьком.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку за адресою місцезнаходження, місця проживання особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Представник треті особи органу опіки і піклування Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник треті особи Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без їх участі, покладаються на розсуд суду.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Суд дослідивши матеріали справи, матеріалів цивільної справи № 712/2540/14-ц, приходить до таких висновків.

Хід розгляду справи

05 жовтня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси витребувано в Державній міграційній службі України інформацію про зареєстроване місця проживання відповідача за даними Єдиного державного демографічного реєстру.

08 листопада 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

23 лютого 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залучено до участі в справі в якості третьої особи орган опіки і піклування Черкаської міської ради.

18 квітня 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси за клопотанням позивачки призначена судова молекулярно-генетична експертиза для визначення батьківства відповідача.

24 липня 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси поновлено провадження у справі в зв`язку з неможливістю проведення експеризи без участі відповідача.

10 серпня 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків ОСОБА_7 (батько відповідача), ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (батьки позивачки). Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, зобов`язано позивачку забезпечити участь в судовому розгляді неповнолітньої ОСОБА_2 для заслуховування думки дитини по суті спору.

2.Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_2 , у свідоцтві про народження якої батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Дані про батька внесені зі слів матері на підставі п. 1 ст. 135 СК України в актовий запис № 1624 від 19.12.2012р. по відділу ДРАЦС по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.13 т.1).

В судовому засіданні встановлено, що сторони підтримували особисті стосунки в 2021 році року до 2012 року, що підтверджується листуванням, фотографіями ( а.с.19-22 т.1) та показами свідків.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , дала покази, що під час святкування нового року в 2012 році її донька ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_3 і між ними тривали особисті стосунки, спільно проживали на орендованій квартирі. Щоб забезпечувати сім`ю ОСОБА_10 вирішив виїхати за кордон на заробітки. Коли позивачка дізналась про вагітність, відповідач був за кордоном. Після народження дитини з пологового будинку позивачку з дитиною забирали її батьки і батько відповідача. В подальшому батьки відповідача спілкувались з онукою та матеріально допомагали, відповідач також спілкувався з дитиною, коли приїжджав, тоді вони спільно ходили в Макдональдс. В зв`язку з погіршенням стосунків в 2014 році вперше позивачка звернулись до суду з аналогічним позовом, однак його забрала, оскільки непорозуміння були врегульовані, проте стосунки знову погіршились в 2023 році.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дав покази, що його донька ОСОБА_1 зустрічалась з відповідачем та в подальшому відповідач поїхав на заробітки, після чого з`ясувалось, що його донька вагітна. Познайомились з батьками відповідача, спочатку часто спілкувались, останні допомагали матеріально, потім стосунки погіршились. Зараз онука проживає зі своєю матір`ю та перебуває на її утриманні.

Свідок ОСОБА_7 (батько відповідача) в судове засідання не з`явився, судові повістки про виклик, надіслані судом, повернуті з відміткою про відсутність адресата.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 20 серпня 2014 року у справі №712/2540/14-ц залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства. Згідно дослідженого за клопотанням позивачки технічного запису судового засіданні у справі №712/2540/14-ц свідок ОСОБА_7 будучи допитаний під час розгляду справи № 712/2540/14-ц та надав покази, що відповідач є його сином та проживає за кордоном, місце проживання не повідомив. Щодо батьківства відповідач має сумніви тому, що у них з позивачкою стосунки були нетривалі, не могли бути сімейними. Відповідач не мав наміру створювати сім`ю. Після виїзду сина за кордон позивачка і її мати повідомили відповідачу і його батькам, що ОСОБА_11 вагітна від ОСОБА_10 . Він позивачку з дитиною дійсно забирав з пологового будинку, також батьки відповідача матеріально допомагали позивачці та спілкувались з дитиною. В подальшому виник спір щодо участі в утриманні дитини та з боку сім`ї позивачки стали створюватись перешкоди у спілкуванні з дитиною, внаслідок цього стосунки погіршились.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Положеннями статті 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (стаття 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з нормами ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 Сімейного кодексу України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органом державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове Свідоцтво про народження.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.(частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши доводи позивачки та зібраних у справі докази, суд доходить висновку про доведеність позивачкою в ході судового розгляду факту батьківства відповідача щодо народженої у позивачки доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходячи з таких міркувань.

Вказаний факт підтверджений показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які по суті узгоджуються з показами свідка ОСОБА_7 в рамках справи №712/2540/14-ц, про визнання відповідачем та його батьками факту батьківства відповідача стосовно неповнолітньої ОСОБА_2 , яке виражалось у особистому спілкуванні з дитиною в якості її родичів та участю сім`ї відповідача у матеріальному забезпеченні дитини протягом тривалого часу з моменту народження дитини, який обчислювався роками.

Також вказаний факт особистого спілкування відповідача та його батьків з дитиною підтверджується приєднаними до справи фотосвітлинами, на яких зображено батька відповідача ОСОБА_7 , позивачку та її доньку.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Отже, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17.

Суд виходить з того, що факт батьківства відповідача щодо дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , об`єктивно підтверджується послідовними та узгодженими між собою поясненнями позивача та іншими матеріалами справи, які свідчать про те, що відповідач визнавав своє батьківство.

Крім того, суд враховує, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Судом встановлено, що у справі за клопотанням позивачки призначалась судова молекулярно-генетична експертиз для встановлення біологічного батьківства відповідача, проте відповідач не з`явився для забору біологічних зразків для проведення експертизи, що унеможливило її проведення і це призвели до неможливості проведення експертизи.

При цьому суд враховує, що ухвала про призначення експертизи була вручена судом у розумінні п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України за місцем проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку.

Відтак, подавши свої докази, позивачка реалізувала своє право на доказування і одночасно виконала обов`язок із доказування. Досліджені в судовому засіданні надані позивачкою докази є не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують обставини, на які позивачка посилалась як на підставу своїх вимог.

Крім того, вирішуючи позов, суд виходить з того, що частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд має враховувати передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому та гармонійному середовищі. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 04 квітня 2018 року у справі справа № 520/1890/16-ц.

Частина 1 ст.7 Конвенції ООН про права дитини проголошує, що дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Суд виходить з того, що право дитини на проживання в сім`ї є системоутворюючим правом, оскільки саме із цим правом пов`язані інші права дитини (право на належне батьківське виховання, право на спілкування та контакт з батьками тощо), що разом охоплюються поняттям «сімейні права дитини».

Право дитини знати своїх батьків є складовою права на приватне життя і таке право гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року. Європейський суд з прав людини не став виводити зі ст. 8 Конвенції (право на повагу до приватного і сімейного життя) абсолютне право на достовірність свого біологічного походження ( «Одьєвр проти Франції» від 13 лютого 2003 року).

Щодо забезпечення поваги до гарантованого права держава має позитивні зобов`язання, які полягають у зобов`язанні держави діяти так, щоб реалізація вказаних прав була ефективною. Іншими словами, держава має вживати прав для надання цих прав і забезпечення захисту цих прав, в тому числі від дій приватних осіб.

Суд враховує, що за наявності сумнівів у батьківстві щодо неповнолітньої ОСОБА_2 , відповідач упродож понад десятирічного строку з моменту народження дитини міг вжити заходів щодо з`явлення з дитиною до експертної установи для підтвердження або спростування походження дитини від нього, однак відповідач цього не зробив і наряду з цим відповідач та його батьки періодично то спілкувались з дитиною та брали участь в її вихованні, то при виникненні майнових спорів з позивачкою припиняли таке спілкування з дитиною.

Суд зауважує, що таке відношення до дитини створює ситуацію правової невизначеності, чим порушені не лише права матері, а й права дитини знати свого батька.

Взаємовідносини між сторонами не мають відображатися на дитині, яка не має бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір і спілкуватися з ними для підтримання сімейних стосунків, що відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини, які полягають у зростанні у гармонійному і стабільному середовищі.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання батьківства відповідача та внесення відповіднх зиін до актового запису про народження дитини підлягають до задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд доходить такі висновки.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Стаття 27 Конвенції Про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У відповідності зіст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 15 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан відповідача, який перебуває у працездатному віці, наявність у відповідача інших дітей та утриманців судом не встановлено. Отже відповідач має можливість працювати та за рахунок заробітку брати участь в утриманні неповнолітньої дитини, при цьому заявлений до стягнення розмір аліментів 3000 грн. не перевищує частини середньої заробітної плати в Україні за даними Державної служби статистики в 2023 році - 16300 тис. грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову про стягнення аліментів позивачка була звільнена від оплати судового збору, у зв`язку з цим у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 992,40 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 51 Конституції України, ст. 5, 121, 125, 128, 134, 135, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 4, 7, 10, 13, 80, 81,141, 256, 263-266, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити.

Визнати громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є - громадянка України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 27.02.2001 Соснівським РВУМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ).

При внесенні змін в актовий запис № 1624 вчинений 19 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказати в графі батько ОСОБА_3 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 15 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 992 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення виготовлено 26 листопада 2023 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ,РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Третя особа: Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, 3, )

Третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул.. Благовісна, 170, корд )