Справа 524/360/23
Провадження № 2/524/901/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участі секретаря судового засідання Булаєнко С.М., представника позивача Філатової О.П., представника відповідача Войтова О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «НоваПей» про зміну підстав та формулювання звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного простою та відшкодування моральної шкоди, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що з 23.04.2018 позивач працювала касиром ПНФП Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей». 26.12.2022 вона склала заяву про звільнення за власним бажання відповідно статті 38 КЗпП України з 29.12.2022. 28 грудня 2022 року на робочу електронну пошту вона отримала наказ «Про припинення трудового договору» № 3401-к від 21.12.2022. Підставою для розірвання із нею трудового договору слугувала втрата довір`я. Просила врахувати, що жодної скарги отримувачі грошового переказу ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) не подавали і, навпаки, розпискою (заявою) вони підтвердили, що жодних претензій не мають. Вказала, що договір про матеріальну відповідальність обмежену, повну, колективну (бригадну) чи підвищену вона не підписувала. Крім того, її звільнення відбулось без згоди профспілкової організації. Своє звільнення з посади вона вважає незаконним, просить стягнути середню заробітну плату за час вимушеного простою з 29.12.2022 по 20.01.2023 в розмірі 2 493 грн та моральну шкоду в розмірі 14 958 грн.

У відповіді на відзив вказала, що її заява на звільнення за власним бажання була зумовлена переїздом через введення в Україні військового стану.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач проти задоволення позову заперечував. Вказав, що 20 квітня 2018 року з позивачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Просив врахувати, що перебуваючи на посаді касира ПНФП позивач виконувала функції касира (на постійній основі безпосередньо обслуговувала грошові кошти Фінансової установи) в ПНФП № 17020. 13 грудня 2022 року відповідачу надійшла службова записка Регіонального директора Управління мережею щодо розгляду питання про звільнення, зокрема, позивача за п.2 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України у зв`язку з втратою довір`я. Службовою перевіркою було встановлено, що позивач 27.10.2022, 02.11.2022 та 28.11.2022 здійснювала операції з видачі грошових переказів третій особі (неналежному отримувачу). У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 визнала свою вину в порушені касової дисципліни та зазначила, що вчиняла такі дії за рекомендацією (вказівкою) її безпосереднього керівника начальника ПНФП №17020, з яким не бажала псувати відносини. Звертав увагу на те, що повідомленням від 29.12.2022 позивачу було запропоновано забрати трудову книжку особисто або надати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення, лист з номером 876 був отриманий чоловіком позивача 30.12.2022. Після вказаної дати письмової згоди на пересилання трудової книжки відповідач не отримував. Просив врахувати, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів тому, що звільнення позивача 29.12.2022 у зв`язку з втратою довір`я перешкоджає її подальшому працевлаштуванню, а тому вважає, що підстави для стягнення середнього заробітку відсутні. Також зазначив, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів завдання їй моральної шкоди (час, обставини, розмір, додаткові зусилля) порушенням з боку відповідача її трудових прав. В запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що копія заяви про звільнення позивача від 26.12.2022, що знаходиться в матеріалах справи, не містить причин неможливості продовжувати роботу, зокрема, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання і відповідні докази також не були надані до суду.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

20.04.2018 ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії №10 ТОВ «ПОСТ ФІНАНС»/нова назва ТОВ «НоваПей»/ з 23.04.2018 на основне місце роботи на умовах неповного робочого дня(4 години на день), з оплатою праці згідно штатного розпису пропорційно відпрацьованому часу та з випробувальним терміном до трьох місяців. Вказана обставина підтверджується копією витягу із наказу №1221-к.

20.04.2018 позивач була ознайомлена із посадовою інструкцією касира ПНФП Філії ТОВ «ПОСТ ФІНАНС».

23.04.2018 між ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність

13.12.2022 Регіональним директором Управління мережею ОСОБА_6 на ім`я генерального директора ТОВ «НоваПей» ОСОБА_7 складено службову записку, відповідно до якої було запропоновано звільнити із займаної посади касирів ПНФП №17020, в тому числі, ОСОБА_1 на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довір`я за порушення вимог ВНД та посадової інструкції касира ПНФП(видачу грошових переказів неналежному отримувачу).

29.12.2022 ОСОБА_1 ознайомилась із наказом про «Припинення трудового договору» від 21.12.2022 №3401-к на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України.

НОРМИ ПРАВА

Частою шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до пункту 2 частини першої, третьої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, також вимог статті 43 цього Кодексу.

У частині першій статті 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОЦІНКА СУДУ

Звільнення з підстав втрати довір`я (пункт 3 статті 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року в справі № 585/2261/19 (провадження № 61-3959св21) зроблено висновок, що: «за змістом указаної норми матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища. Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, зберігання, транспортування, розподіл тощо. Особи, які безпосередньо обслуговують грошові і товарні цінності, це переважно особи, які займаються прийманням, зберіганням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом такі працівники в разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи України можливе лише стосовно спеціально визначеного кола працівників - працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі є особою, яка обслуговує грошові цінності, зокрема вказане підтверджується п. 3 посадової інструкції касира, відповідно до якого касир на початку робочого дня отримує від завідуючого касою(старшого касира) ПНФП готівку під звіт і під запис у книзі обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей; отримує від клієнтів фізичних осіб, які є резидентами України, готівку в гривні для її подальшого переказу і зарахування на рахунки отримувачів переказів, та/або видачі Отримувачам суми переказу готівкою; видає перекази готівкою Клієнтам фізичним особам, які є резидентами України в гривні.

Щодо фактів винних дій позивача, що стали підставою для втрати довір`я роботодавця. Так, судом були досліджені матеріали службової перевірки, зокрема копії реєстрів підсумків операцій з готівкою, реєстри операцій касира ОСОБА_1 , відеозаписи, а також письмові пояснення позивача на ім`я Генерального директора ТОВ «НоваПей». На переконання суду, в своїй сукупності вказані докази підтверджують факт порушення позивачем посадової інструкції в частині проведення ідентифікації клієнтів(п.3.1.10, 3.2.1 посадової інструкції).

В судовому засіданні представник позивача зазначила, що пояснення на ім`я Генерального директора ТОВ «НоваПей» ОСОБА_1 написала під тиском фахівця служби безпеки, а їх зміст не відповідає дійсності. На запитання суду в чому полягав тиск, представник позивача відповіла, що позивачу обіцяли, що її звільнять за власним бажанням. Пояснення представника позивача суд оцінює критично з огляду на те, що жоден із наданих позивачем доказів не підтверджує написання пояснень під тиском. Крім того, суд вважає, що обіцянка звільнити особу за власним бажання не може вважатись тиском на працівника.

Факт втрати довір`я роботодавця підтверджується службовою запискою(а.с.82).

Отже, на переконання суду наведені норми свідчать про наявність підстав для звільнення позивача відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Щодо доводів представника позивача про те, що звільнення позивача відбулось без згоди профспілки.

Так, відповідно до ст. 5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

З огляду на те, що суду не були подані доказів. які б підтверджували те, що позивач обрана до профспілкового органу, а її звільнення відбулось у період дії воєнного стану, суд вважає обґрунтованим рішення роботодавця щодо звільнення без отримання згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації.

Щодо доводів представника позивача стосовно складання заяви про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Так, суд враховує те, що вказана заява була складена позивачем 26.12.2022 на ім`я Генерального директора ТОВ «НоваПей» ОСОБА_7 .. Разом із тим, суд наголошує на тому, що наказ «Про припинення трудового договору» №3401-к був виданий 21.12.2022, тобто за 5 днів, до дати складання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням. Суд також приймає до уваги те, що заява позивача про звільнення не містить відомостей про те, що її бажання звільнитись пов`язано з переїздом в іншу місцевість.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому підстави для зміни формулювання причини звільнення відсутні.

На думку суду, доводи представника позивача щодо несвоєчасної видачі трудової книжки не впливають на вимоги щодо зміни формулювання причини звільнення.

Крім того, суд враховує те, що відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу може бути стягнутий у разі, якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника. В даній справі судом було встановлено, що звільнення позивача відбулось відповідно до вимог законодавства, а тому підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди суду вважає похідними, а тому відмовляє у їх задоволенні.

На думку суду, доводи позивача щодо утримання двох дітей та перебування її чоловіка в складі ЗСУ не впливають на висновки суду щодо правомірності звільнення позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати суд покладає на позивача. З огляду на те, що суд відмовив у задоволенні позову та приймаючи до уваги відсутність клопотання позивача та його представника щодо зменшення розміру понесених відповідачем судових витрат, суд стягує із позивача на користь позивача судові витрати в сумі 10000 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «НоваПей» про зміну підстав та формулювання звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного простою та відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 на користь ТОВ «НоваПей», ідентифікаційний номер юридичної особи 38324133 судові витрати в сумі 10000 грн.

Понесені позивачем витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.05.2023

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ