Справа № 355/929/22
Провадження № 2/355/140/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Гордієнко Т.Б.,

представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Баришівка Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна в натурі , -

В С Т А Н О В И В :

06.09.2022 позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про розподіл майна в натурі. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що вони є співвласниками частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Їм в рівних частинах належить по 1/4 спадкового майна. Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Малиновською Н.В. 22.01.2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-104 та Витягом з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 22.01.2022 року, індексний номер витягу 295876860, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2. Відповідач у справі, ОСОБА_5 , є співвласником іншої 1/2 частини вищевказаного майна. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За життя спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони всі - ОСОБА_3 , чоловік померлої, та ОСОБА_4 , син померлої, проживали в 1/2 частині спірного будинку, робили ремонти, обробляли земельну ділянку. В їхньому користуванні були: веранда 1-1, площею 7,9 кв.м, кухня 1-2, площею 9,1 кв.м.; коридор 6-9 кв.м., житлова кімната 1-4, площею 19,1 кв.м., житлова кімната 1-5, площею 10,1 кв.м. Крім того, вони користувались господарськими будівлями, а саме: сараєм "Б"; льохом "Б1"; сараєм "В". На той час іншою 1/2 частиною спірного житлового будинку користувалась ОСОБА_7 , яка являється невісткою ОСОБА_5 . Спільне проживання та користування майном неможливе з огляду на неприязні стосунки між ними. В будинку вони проживали з 1994 року по 1999 рік. Після вчинення неодноразових скандалів зі сторони відповідача та справ в суді вони змушені були виїхати із спірного будинку. На даний час вони проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Спірним будинком користуватись вони не можуть, оскільки у них з ОСОБА_7 постійні конфлікти. Крім неодноразових конфліктів, відповідачем було знищене все майно, яке належало позивачу ОСОБА_3 та його покійній дружині, яке знаходилось в їхній половині будинку, яким вони користувались. Вартість майна оцінюють в 30000,00 (тридцять тисяч) гривень. Знищене майно складалось з кухонного гарнітуру, спального гарнітуру, стільці, стіл, декілька килимів, посуд. На даний час відповідач одноособово користується будинком, господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою. З огляду на той факт, що вони є співвласниками спірного будинку з належною частиною надвірних будівель, вони мають право вимагати його поділу відповідно до часток у праві спільної часткової власності на належну кожному частку. Позивачі звертались до відповідача з пропозицією укласти договір про поділ в натурі житлового будинку із надвірними будівлями як об`єкту права спільної часткової власності. Така пропозиція була залишена без розгляду відповідачами. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ в натурі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , позивачі звернулись до суду з позовом про поділ майна в натурі , який просять задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 22.09.2022р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Судове засідання призначено на 18.10.2022р. на 11:00год.

21.02.2023р. представником відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - було надано на адресу суду відзив на позовну заяву.

22.03.2023р. представником позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_1 було подано заяву про зміну предмету позову.

В судове засідання позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином, надали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, за участі їх представника, наполягали на задоволенні позову.

Представник позивачів - ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові та у заяві про зміну предмету позову, просила задовольнити позову у повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участю її представника.

Представник відповідача - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Частина 1 статті 2 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Малиновською Н.В. 22.01.2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-104, «спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , 1968 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що проживає в АДРЕСА_2 -1/2 частки, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що проживає в АДРЕСА_1 - 1/2 частки.

Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем за законом якої була її дочка - ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, документами, що підтверджують право власності на який є: на 1/2 частку - свідоцтво про право власності, видане Баришівською районною державною нотаріальною конторою Київської області 16.03.2005 року, Р.№2-739, та на 1/2 частку - свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Баришівською районною державною нотаріальною конторою Київської області 16.03.2005 року, Р.№2-742, які зареєстровані в Баришівському БТІ 13.04.2005 року в книзі 2, запис 301.

Житловий будинок-А, черепашниковий, обкладений цеглою, з прибудовою -а, розмір житлової площі становить 52,40 кв.м, загальної - 105,20 кв.м. Біля будинку є: сараї Б та В, погріб-Б1, навіс-Д, літня кухня-Е, погріб-е, ворота №1, хвіртка №2, огорожа -№3. Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку житлового будинку видано ОСОБА_3 » (а.с. 10),

що також підтверджується Витягом з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 22.01.2022 року, індексний номер витягу 295876860, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02 (а.с. 11-12).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Малиновською Н.В. 22.01.2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-104, « спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , 1968 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що проживає в АДРЕСА_2 -1/2 частки, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що проживає в АДРЕСА_1 - 1/2 частки.

Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем за законом якої була її дочка - ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, документами, що підтверджують право власності на який є: на 1/2 частку - свідоцтво про право власності, видане Баришівською районною державною нотаріальною конторою Київської області 16.03.2005 року, Р.№2-739, та на 1/2 частку - свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Баришівською районною державною нотаріальною конторою Київської області 16.03.2005 року, Р.№2-742, які зареєстровані в Баришівському БТІ 13.04.2005 року в книзі 2, запис 301.

Житловий будинок-А, черепашниковий, обкладений цеглою, з прибудовою -а, розмір житлової площі становить 52,40 кв.м, загальної - 105,20 кв.м. Біля будинку є: сараї Б та В, погріб-Б1, навіс-Д, літня кухня-Е, погріб-е, ворота №1, хвіртка №2, огорожа -№3. Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку житлового будинку видано ОСОБА_4 » ( а.с. 13),

що також підтверджується Витягом з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 22.01.2022 року, індексний номер витягу 295876918, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02 ( а.с. 14-15).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 12.-3.2021р., ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_10 (а.с. 87).

Від шлюбу ОСОБА_7 має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується відповідними повторними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 від 12.03.2021р. та серії НОМЕР_3 від 12.03.2021р. (а.с. 86,88).

Згідно акту №14 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб від 09.02.2023р., «в житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 м.кв. та житловою площею 52,8 м.кв. зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 89-90).

Зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 03.12.2013р. вбачається, що «за ОСОБА_7 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 105,2 кв.м. (а.с. 112-114).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі ст. 364 ЦК України, співвласник також має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Як випливає з положення ч.1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Такі висновки ґрунтуються на положенні ст. ст.15,16 ЦК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності.

За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.

Слід звернути увагу на практику розгляду справ про поділ житлового будинку Верховним судом України, з метою забезпечення правильного і однозначного застосування судом норм матеріального права, які регулюють даний спір, зокрема.

Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Крім того, в абз.4 п. 7 та п. 8 вказаної Постанови роз`яснено, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Також, згідно з п. 6 Постанови, при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній стороні може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ст. ст.317,319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.1 та ч.2ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до не можливості укласти договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку та виділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.

Можливість проведення виділу або поділу у натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, закон пов`язує з домовленістю співвласників, оформленою письмовим і нотаріально посвідченим договором, або у судовому порядку за відсутності цих обставин.

При цьому, виділ частки майна, що є об`єктом спільної часткової власності, у натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників, а особа набуває право власності на виділене майно з державною реєстрацією такого права у встановлених законом випадках.

Між тим, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності, за всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Відповідно до ч. 2ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Частини 3, 4ст. 364 ЦК України вказують на те, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, співвласник вправі вимагати грошової або матеріальної компенсації вартості його частки у власності лише у разі, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом чи якщо спільне майно є неподільною річчю.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183,358,364,379,380,382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Виділ частки майна в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до вимог діючого законодавства, якщо дане питання (розподіл майна в натурі) вирішується через суд, то оскільки суд не є експертом у цій галузі, то обов`язковою процедурою при розгляді справ про виділення частки об`єкта нерухомого майна в натурі, є проведення будівельно-технічної експертизи.

В матеріалах справи відсутній висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, сторони не виявили бажання щодо призначення судом та проведення судової будівельно-технічної експертизи шляхом заявлення відповідного клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

У судовому засіданні представник відповідача звернула увагу суду на той факт, що позивачі по справі не проживають у спірному будинку з 1999р. (даний факт підтверджено та не заперечується позивачами та їх представником), пояснила, що у будинку було проведено перепланування та переобладнання, зараз у будинку інше розташування кімнат та інших житлових приміщень, було змінено їх функціональне призначення та використання, через що технічно не можливо виділити кожній із сторін окрему житлову кімнату, забезпечити окремий вхід тощо.

Відповідно до ст. 152 ЖК Української РСР в редакції ЗУ від 12.02.2015 № 191-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)», що набрав чинності 05.04.2015, виконання власниками робіт з перепланування та переобладнання житлових приміщень, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Згідно з п. 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію (затверджений Постановою КМУ від 07.06.2017 № 406), роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), не потребують документів, що дають право на їх виконання.

Згідно з ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1ст. 89ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, зокрема щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна або щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, представник позивачів не надав в ході розгляду справи у суді.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими .

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 358, 364, 367 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна в натурі - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22.05.2023р.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева