Справа № 487/8602/21
Провадження № 2/487/453/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва, у складі головуючого судді - Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Удовиченко Д.Д., представника відповідача - Бердникової К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова, в якій позивач просить: визнати незаконним та скасувати наказ ректора Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова № 466-к від 08.11.2021 року «Про відсторонення від роботи»; стягнути заробітну плату, яка була незаконно ненарахована та невиплачена за час з моменту відсторонення від роботи до дати ухвалення рішення у справі; зобов`язати виплатити компенсацію за моральний збиток у сумі 300 000 грн.

Позов мотивований тим, що у листопаді 2021 року позивач стикнувся із грубим порушенням його конституційного права на працю з боку відповідача, яке полягало в тому, що у позивача незаконно вимоагали на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричинено коронавірусом SARS-CoV-2, що підтверджується наказом відповідача №289 від 20.10.2021 на підставі наказу МОЗ України №2153 від 04.10.2021 року, який на той момент ще не набрав чинності. Позивач направив обгрунтоване повідомлення-відповідь відповідачу про неприпустимість примусу до участі в експериментальному медичному втручанні вх. № 40/1486 від 29.10.2021 року, на що отримала відповідь №66-01/5822 від 09.11.2021 року з посиланням на ті ж постанови, що й у наказі про надання відомостей про вакцинованих працівників НУК ім. адм. Макарова. 09 листопада 2021 року позивача відповідачем було ознайомлено з Наказом №466-к від 08.11.2021 року про відсторонення позивача від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 в усній формі. Наказ не було вручено позивачу особисто, було складено акт від 09.11.2021. У той же день позивачем була направлена вимоги до відповідача вх. № 40/1509 від 09.11.2021 про надання позивачу певних документів, однак відповіді не надано. Відповідач створює позивачу несприятливі умови праці, відключивши обліковий запис входу до робочого комп`ютера, тим самим спричиняє неможливість виконувати посадові обов`язки. Звертає увагу, що ні в трудовому контракті, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що підписані між сторонами такого зобов`язання з боку позивача немає, так само як і не передбачено повноваження відповідача на відстронення позивача з роботи з підстав відсутності вищезгаданого щеплення. Позивач вважає наказ про відсторонення незаконним та таким, який підлягає скасуванню з наступних підстав: наказ прямо суперечить Конституції України. Запровадження обов`язкової вакцинації для працівника, що не було умовою трудового договору при його укладенні, є зміною істотних умов праці у розумінні ч. 3 ст. 32 КЗпП України, відповідно до якої про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за місяці. У даному випадку цю вимогу закону було порушено. ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», якою керувався керувався відповідач, передбачає обов`язкове щеплення саме обов`язковими щепленнями і цим законом щеплення від COVID-19 не встановлена як обов`язкова. Окремо позивач звертає увагу, що на сьогодні не встановлено окремого порядку відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплення від COVID-19. Також ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» не вимагає адміністративне відсторонення від роботи невакцинованих від COVID-19 працівників без збереження заробітної плати. Крім цього, Дорожньою картою з впровадження вакцини від гострої респіраторної хворби COVID-19 і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках встановлено, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільна для усіх груп населення та професійних груп. Натомість дії відповідача із відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати є дискримінативними та такими що грубо порушують норми як національного, так і міжнародного права, зокрема прямі норми Конституції України; порушили фундаментальне та невідчужуване право позивача на працю. Через незаконні дії відповідача позивач був позбавлений можливості реалізовувати своє конституційне право на працю та одержувати заробітну плату. З наведених підстав позивач вважає наказ відповідача незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

03 грудня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24 січня 2022 року надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позовну заяву необґрунтованою з наступних підстав: відповідач, виконуючи розпорядження КМУ, 08.11.2021 року відсторонив позивача від роботи, оскіьки професія позивача підпадає під перелік затверджений наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153. Оскільки позивач була відсторонена від роботи, у відповідача не було підстав нараховувати та виплачувати заробітну плату. Вважає, що відповідач діяв законно. Позивач не довела належними та допустимими доказами наявність порушень трудового законодавства. Також повідомляє, що позивач працювала в умовах строкового трудового договору, який закінчився 31.12.2021 року. В день свого звільнення вона отримала наказ та розписалася в журналі обліку руху трудових книжок про отримання трудової книжки. Щодо моральної шкоди, відповідач зазначає, що позивачем не доведено у чому полягає ця шкода, не було надано ніяких належних та допустимих доказів. З наведених підстав предтавник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

26.12.2022 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, позивач зазначає, що відповідачем порушено ст. 43 Конституції України. Наказ МОЗ України № 2153 від 04.10.2021 прямо суперечить Конституції України. Постанова КМУ № 1236 від 09.12.2020, якою був введений карантин, термін дії якого закінчився 28.02.2021 і в подальшому жодних постанову КМУ, якими б установлювався карантин на іншій період, не приймалось. Внесення змін до цієї постанови є неприйнятним с точки зору закону, оскільки Кабінет Міністрів України вправі, відповідно вимог частини першої статті 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлювати та скасовувати карантин, а повноважень продовжувати його дію, шляхом внесення змін до відповідних пунктів постанови не наділений. Цей висновок дає Верховний суд України у справі № 136/2084/21 від 30.09.2022 р. Відтак, вважає що відповідач не мав права відстороняти позивача від роботи. Ще посилання відповідача у наказі № 466-к від 08.11.2021 для відсторонення працівників від роботи на ст. 46 КЗпП України, позивач вважає незаконним, посилаючись на рішення суду у справі № 501/4438/21 від 20.12.2021 Іллічівського міського суду Одеської області, що підтверджує аргументи позивача, а саме що щеплення від COVID-19 не відноситься до переліку профілактичних щеплень та обов`язкових щеплень визначених Законом. Щодо невиплати заробітної плати, то позивач був присутнім на роботі та виконував посадові обов`язки по можливості, тому що відповідач перешкоджав їх виконанню. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 300000 грн, то цілком виправдана. Позивач перенесла велике нервове потрясіння. Для неї це критична подія, після 27 років на одному підприємстві, змушена шукати нову роботу, та ще в такий скрутний час для країни. При тому, що будучи єдиним годувальником сім`ї, виховуючи дитину підлітка, залишилась без засобів існування. Щоб подати позовну заяву та відстояти свої права, була проведена велика робота, вивчаючи Закони України, Міжнародні нормативно-правові акти, консультації з юристами. Просила позов задовольнити.

16 травня 2023 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача, в яких представник відповідача зазначає, в процесі виконання позивачем своїх посадових обов`язків існувала об`єктивна необхідність особисто контактувати з працівниками різних структурних підрозділів університету, тому числі здійснювала постійні контакти з головним бухгалтером, яка в свою чергу має широке коло професійних контактів з керівництвом університету та іншими людьми в процесі реалізації своїх повноважень. Крім того, штат бухгалтерів університету станом на 19.10.2021 року налічував 20 осіб. Відповідач, оцінивши загрозу, яку потенційно на роботі може нанести невакцинований працівник (позивач), кількість прямих та непрямих соціальних контактів позивача на робочому місці, обґрунтовано у порядку та спосіб передбачений чинни законодаством України відсторонив позивача від роботи. Посилаючись на вищевказане та на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 14.12.2022 року у справі №130/3548/21, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач до судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні змісту відзиву та додаткових пояснень. Додатково пояснила, що відповідач діяв виклочно на підставі закону. Позивач була ознайомлена з наказом про надання відомостей про вакцинованих працівників, про що свідчить запис головного бухгалтера на листі ознайомлення, а також повідомлення-відповідь позивача на цей наказ. Також позивачу роз`яснювали наслідки відмови від вакцинації, для всіх працівників організовували проведення вакцинації, однак вона відмовилась від вакцинації. Виходячи зі своїх посадових обов`язків, позивач спілкувалась великим колом осіб, що збільшує вірогідність зараження, тому наказ про відсторонення позивача від роботи є законним.

Дослідивши надані докази, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що згідно з відомостями, які зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працювала в національному університеті кораблебудування імені адмірала Макарова на посаді провідного бухгалтера бухгалтерії.

20 жовтня 2021 року ректором НУК видано наказ № 289, яким визначено, серед іншого: 1. Керівникам структурних підрозділів повідомити підпорядкованих працівників про необхідність подачі до університету документу про підтвердження проходження профілактичних щеплень або довідки лікаря про абсолютні протипоказання та застереження до проведення профілактичних щеплень працівникові. Додаток 1. Строк: до 25.10.2021р. 2. Працівникам університету надати керівникам структурних підрозділів документи (копії) на підтвердження проходження профілактичних щеплень або довідку лікаря про абсолютні протипоказання та застереження до проведення профілактичних щеплень працівнику. Строк: до 09.00 год. 05.11.2021р. 3. Керівникам структурних підрозділів надати зведену інформацію по підрозділу У форматі EXEL на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_2 ) у форматі згідно Додатку 2. Строк: до 16.00 год. 05.11.2021р. 4. Керівникам структурних підрозділів передати працівниками до відділу кадрів ( ОСОБА_2 ) - попередити працівників університету про відсторонення з 08.11.2021р. від роботи тих, хто не надав документ на підтвердження проходження профілактичних щеплень або довідки лікаря про абсолютні протипоказання та застереження до проведення профілактичних щеплень.

Відповідно до Дадатку 1 до Наказу № 289, ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом, але від підпису відмовилась.

29.10.2021 ОСОБА_1 ректору НУК ім. адм. Макарова подано повідомлення-відповідь на наказ № 289 від 20.20.2021 «про надання відомостей про вакцинованих працівників НУК» та неприпустимість примусу до участі в експериментальному медичному втручанні.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 ознайомлена з наказом № 289 від 20.10.2021.

09.11.2021 вих № 66-01/5822 ОСОБА_1 надано відповідь на її повідомлення.

08 листопада 2021 року ректором НУК ім. адм. Макарова видано наказ № 466-к про відстронення від роботи, яким відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати, зокрема, ОСОБА_1 .

При винесенні наказу ректор керувався ст. 46 Кодексу законів про працю України, частиною 2 ст. 12 Закону Україхни «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153, пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236.

Згідно з наказом від 14.12.2021 № 745к, ОСОБА_1 звільнена 31.12.2021 від роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Згідно зі статтею 46 КЗпП України допускається відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

За змістом вищеназваної статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18)).

Таким актом є, зокрема Закон України «Про захист населення від інфекційний хвороб», який передбачає відсторонення працівників як в разі відмови від обов`язкових щеплень, так і в разі ухилення від обов`язкових щеплень.

Частинами першою та другою статті 12 цього Закону визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відтак, Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» регулює кілька важливих у цій справі питань:

1) до обов`язкових профілактичних щеплень віднесені ті, які включені до календаря щеплень, а також ті, що запроваджені проти поширення інфекційних хвороб.

2) перелік працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, тобто Міністерством охорони здоров`я.

3) працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт:

- у разі ухилення чи відмови від обов`язкового щеплення,

- та у порядку, встановленому законом.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 25 лютого 2020 року № 521 до Переліку особливо небезпечних інфекційних хвороб, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 липня 1995 року № 133, включений COVID-19.

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України (надалі - МОЗ).

Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених закном, є лбов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення).

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (надалі - Перелік № 2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Відтак, оскільки COVID-19 віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб і Наказом МОЗ запроваджено щеплення від неї, є неприйнятними доводи позивача про те, що щеплення від COVID-19 не є обов`язковим.

Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року установлено на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Доводи позивача, з посиланням на висновок Верховного Судуу справі № 136/2084/21 від 30.09.2022 р., про закінчення карантину 28.02.2021, оскільки Кабінет Міністрів України повноваженнями продовжувати його дію, шляхом внесення змін до відповідних пунктів постанови не наділений, суд відхиляє, оскільки Верховним Судом у справі № 136/2084/21 постановою від 30.09.2022 р. вирішено питання про те, чи порушуються права, свободи та (або) обов`язки Кабінету Міністрів України рішенням суду першої інстанції від 07 грудня 2021 року, яким задоволено позов про скасування наказу про відсторонення від роботи та виплати заробітної плати. У вказаній постанові відсутній висновок, зазначений позивачем.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у вказаній постанові Верховного Суду зазначено: «При цьому колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що постановою Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2022 року апеляційну скаргу КЗ «Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» задоволено частково. Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з інших мотивів.

У постанові апеляційного суду вказано, що «суд першої інстанції, аналізуючи Конституцію України, закон та інші нормативно-правові акти Уряду та Міністерства охорони здоров`я України, дійшов висновку про відсутність карантинних обмежень на час видання наказу про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, а також неспроможність постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в частині продовження карантину, у зв`язку з чим наказ про відсторонення ОСОБА_1 визнав незаконним.

Однак таке тлумачення норм законодавства суд апеляційної інстанції вважає неправильним відповідно до викладеного вище, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції».

Враховуючи викладене, доводи позивача щодо відсутності карантинних обмежень на час видання оспорюваного наказу, суд вважає неприйнтними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236» ця постанова доповнена п.41-6, відповідно до якого «керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Зазначені постанови Кабінету Міністрів України в установленому законом порядку скасовані не були.

Відповідно до ст.10 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

У постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 Велика Палата Верховного Суду зауважує, що «…Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.»

Системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що відсторонення працівника від роботи через ухилення чи відмову від обов`язкового профілактичного щеплення допускається за умов:

- виникнення у працівника обов`язку пройти таке щеплення, про що він має бути проінформований,

- надання працівникові розумного строку для проходження медичного огляду та отримання щеплення чи документу про протипоказання,

- документування факту відмови чи ухилення від щеплення.

- видання керівником підприємства, установи, організації наказу про відсторонення працівника від роботи із зазначенням конкретної правової і фактичної підстави (ухилення чи відмова) та строку відсторонення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді провідного бухгалтера НУК ім. адм. Макарова, який є вищим навчальним закладом, підпадає під дію вимог щодо проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19.

20.10.2021 ОСОБА_1 була повідомлена про необхідність надання документів на підтвердження проходження профілактичних щеплень або довідку лікаря про абсолютні протипоказання та застереження до проведення профілактичних щеплень.

Отже, із цієї дати у позивача виник обов`язок пройти профілактичне щеплення протягом розумного строку або надати відповідну довідку.

29.10.2021 ОСОБА_1 повідомленням-відповіддю повідомила про відмову від щеплення проти COVID-19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 дійшла висновку, що при розгляді подібних справ суди повинні враховувати, що суспільні інтереси превалюють над особистими, однак лише тоді, коли втручання у відповідні права особи має об`єктивні підстави (передбачене законом, переслідує легітимну мету, є нагально необхідним і пропорційним такій меті).

Суд враховує, що відповідно до посадової інструкції бухгалтера з обліку заробітної плати, до завдань та обов`язків позивача належить, зокрема, участь в інвентаризаціях з працівниками технічних служб університету, організація та контроль підготовки та обробки документі по нарахуванню заробітної плати, премій, інших видів оплати труда та матеріального стимулювання, проведення розрахунків з працівниками по заробітній платі, а також по сумам утримання із заробітної плати; узгодження з головним бухгалтером рахунків та одиниць обліку заробітної плати та розрахунків; подання до розгляду і схвалення проектів записів у розрахунковй документації; забезпечення керівника необхідною обліковою та звітною інформацією, аналітичними та довідковими даними з обліку та ефективним використанням фонду заробітної плати та чисельності працівників університету; забезпечення контролю за своєчасністю, правильністю наданих документів від підрозділів університету для обліку заробітної плати; участь в інструктажах працівників університету по питанням оформлення документів по обліку заробітної плати; виконання окремих службових дорученнь головного бухгалтера; організація щоденного контролю за розрахунками по оплаті праці в підрозділах університету, контроль за правильним застосуванням трудового законодавства та інших нормативних матеріалів з питань розрахунків із заробітної плати; виконання роботи з обліку персональних даних працівників університету в базі персональних даних «Працівники» в частині функцій, покладених на структурні підрозділи.

Наведене свідчить, що позивач безпосередньо контактувала з працівниками університету, а тому її відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю вакцинації було об`єктивно необхідним з метою усунення загрози, яку може нести невакцинований працівник.

Суд вважає, що відповідачем було дотримано процедуру як повідомлення позивача про необхідність проведення щеплення від COVID-19 і про наслідки її відмови, так і порядку відсторонення від роботи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наказ про відсторонення від 08 листопада 2021 року № 466-к є правомірним і законним, оскільки дії роботодавця були пропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи.

З огляду на це, суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Національний університет кораблебудування імені адмірала Мкарова, , місцезнаходження: м. Миколаїв, пр. Героїв України, 9.

Повне судове рішення складено 24 травня 2023 року.

Суддя: З.М. Сухаревич