Справа № 331/1811/23
Провадження № 2/331/1002/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря - Приходько Ю.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 працював на посаді водія електротранспорту Тролейбусного парку № 1 ЗКПМЕ «Запоріжжяелектротранс». З 28.09.2017 р. ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України. Починаючи з 19.07.2022 р. ОСОБА_1 припинено виплату заробітної плати на підставі наказу № 106 від 19.07.2022 р., прийнятого відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 р., який набрав чинності 19.07.2022 р. Вважає оскаржуваний наказ незаконним, оскільки ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом з 28.09.2017 р., Закон № 2352-ІХ не може мати звотньої дії, тобто поширювати свою дію на ті відносини, які виникли до набрання ним чинності. Відповідач, приймаючи наказ № 106 від 19.07.2022 про припинення виплат ОСОБА_1 середнього заробітку, застосував неправильну редакцію ст. 119 КЗпП України. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ЗКПМЕ «Запоріжжяелектротранс» № 106 від 19.07.2022 «Про внесення змін в оплату праці працівників на час виконання державних та громадських обов`язків»; зобов`язати ЗКПМЕ «Запоріжжяелектротранс» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток з 19.07.2022 по теперішній час.

Ухвалою суду від 24.03.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін.

15.05.2023 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначено, що наказом № 181-к/тр від 20.04.2017 р. ОСОБА_1 було переведено на посаду водія тролейбуса (на міських пасажирських маршрутах) 3-го класу з 20.04.2017 р. Так, 28.07.2017 р. ОСОБА_1 уклав контракт на три роки про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, у зв`язку з чим підприємством «Запоріжжяелектротранс» було видано наказ від 24.10.2017 № 85484-к/тр про увільнення від роботи зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на час дії констракту до фактичної демобілізації. 28.09.2022 р. позивач уклав новий контракт, яким продовжив проходження громадянами України військової служби у ЗСУ строком на 5 років. У зв`язку з набранням чинності 19.07.2022 змін до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, наказом від 19.07.2022 р. № 106-к/тр зупинено нарахування середнього заробітку працівникам, зазначеним у додатку до наказу (всього 66 осіб) на період проходження ними військової служби. 19.07.2022 р. набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», а саме в п. 17 слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». При цьому державою мобілізованим працівникам забезпечено виплату грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету Українидо ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, держава взяла на себе обов`язок з виплати щомісячного забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та мобілізованим працівникам (зокрема, тим, що перебувають на військовій службі за контрактом) та при цьому 19.07.2022 р. зняла цей обов`язок з роботодавців, які в умовах війни та воєнного стану мають обмежені фінансові можливості. Оскільки закон не має зворотної дії в часі, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку зберігається включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом. З моменту набрання чинності Законом № 2352 не вбачається правових підстав для продовження виплати роботодавцем середньої заробітної плати працівникам, які були прийняті (призвані) на військову службу до 19.07.2022 р. Також, з огляду на те, що оскаржуваний наказ стосується не лише позивача, а й інших осіб (працівників), скасування останнього і цілому неможливе, оскільки зміст наказу регулює відносини, що виникли з іншими фізичними особами (працівниками), відтак обраний спосіб захисту не відповідає положенням ЦПК. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами не згодні у повному обсязі на підставах, викладених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з наказу ЗКПМЕ «Запоріжжяелектротранс» № 181-к/тр від 20.04.2017 р. ОСОБА_1 переведено у трл. парк № 1 водієм тролейбуса (на міських пасажирських маршрутах) 3-го класу з 20.04.2017 р.

28.09.2017 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, відповідно до п. 3 умов якого контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки.

Згідно з Витягом з наказу ЗКПМЕ «Запоріжжяелектротранс» № 484-к/тр від 24.10.2017 р. у зв`язку зі вступом на військову службу за контрактом, керуючись ст. 119 КЗпП України, увільнено від роботи водія тролейбуса трл. парку № 1 ОСОБА_1 для проходження військової служби за контрактом з 28.09.2017 до фактичної демобілізації, зі збереженням пільг та гарантій згідно чинного законодавства України, згідно витягу з наказу від 28.07.2017 № 215 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), та довідки № 3127 від 09.10.2017.

26.08.2020 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу, відповідно до п. 3 умов якого контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на пять років. Згідно п. 5 контракт набирає чинності з 28.09.2020 року.

Наказом ЗКПМЕ «Запоріжжяелектротранс» № 106 від 19.07.2022 року, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 р. № 2352-ІХ, припинено з 19.07.2022 року нарахування та виплату середньої заробітної плати працівникам, згідно з додатком № 1 (зокрема ОСОБА_1 ) призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення.

За положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону ( ст. 65 Конституції України).

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу «встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Глава VII цього Закону врегульовує особливості призову під час мобілізації. Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3, 4 статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Так, ч. 3 ст. 119 КЗпП України (у редакції станом на дату наказу про увільнення позивача) визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесено зміни у частині третій статті 119: слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінити словами «зберігаються місце роботи і посада».

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» прийнятий Верховною Радою України 01.07.2022 р., набрав чинності 19.07.2022 р., отже саме з 19.07.2022 р. ч. 3 ст. 119 КЗпП України діє в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відтак, компенсація з бюджету середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності здійснюється по 18.07.2022 р. включно, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 р.

З урахуванням викладеного, при виданні наказу про припинення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку, відповідач діяв правомірно, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року не містить приписів щодо його застосування лише до осіб, які призвані після набрання ним чинності.

Відповідно до конституційних повноважень Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні виключно законами України закріплює права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ був прийнятий Верховною Радою України відповідно до конституційних повноважень.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною в рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у п. 2. 3. Рішення від 22 травня 2018 року №5-р/2018 сформулював юридичну позицію, відповідно до якої держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово - економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.»

У п. 3 вказаного рішення зазначене, що Верховна Рада України виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.

Аргументи позивача стосовно порушення принципу зворотної дії закону в часі, а саме ст. 58 Конституції України суд вважає помилковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

У рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori «наступний закон скасовує попередній».

Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

Таким чином, при видачі ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» наказу № 106 від 19.07.2022 р. про припинення з 19.07.2022 р. нарахування та виплати середньої заробітної плати, зокрема ОСОБА_1 , на період проходження військової служби відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги, що позивача звільнено від сплати судового збору, а у задоволенні позовних вимог судом віждмовлено, то витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку - відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М. Світлицька