Справа № 446/250/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.09.2023 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Самсін М. Л.
секретаря Груба Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янка-Бузька Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Жовтанецької сільської ради, третя особа: Кам`янка-Бузька державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,
ОСОБА_1 подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до Жовтанецької сільської ради, третя особа: Кам`янка-Бузька державна нотаріальна контора в якій просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належав його батькові, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06.02.2023 відкрито загальне позовне провадження у даній справі.
В судове засідання позивач не з`явився, але подав заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але подав клопотання про розгляд справи без його участі.
Від представника Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без її участі.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Батько позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05.06.2012.
Мати позивача - ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 13.01.2015.
Після смерті батьків позивача залишився житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухомого майна.
Будинок на даний час є збудований, що доводиться технічним паспортом та такий, що не містить відмітки про самочинне будівництво, а належність будинку покійним доводиться записом в по господарській книзі та тривалим фактом володіння цим будинком померлими ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується випискою з погосподарської книги від 05.02.2020 року № 238
З листа Кам`янка-Бузької державна нотаріальної контори від 01.02.2021р. №96/01-16 вказано, що видати свідоцтво про право на спадщину не можна, оскільки в свідоцтві про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , видане 10.10.1988 виконкомом Великолоднівської сільської ради являється колгоспним двором.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не набули права власності на частку у колгоспному дворі, що за адресою АДРЕСА_1 та відмовляються від належної їм частки, що підтверджується заявами від 27.07.2023 та від 15.09.2023.
Згідно ч.3 ст. 12, п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України особа може відмовитись від свого майнового права.
Право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.
Відповідно до ч. 1.3 ст. 347 ЦК особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.
У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно ч. 4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 293, 315, 354 ЦПК України, суд -
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на спадкове майно за законом, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належав його батькові ОСОБА_2 , померлому, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя : Самсін М.Л.