ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м.Суми

Справа №592/8783/21

Номер провадження 22-ц/816/1510/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Рижова Сергія Євгеновича,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Прихожай Тетяни Ігорівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Рижовим Сергієм Євгеновичем,

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 липня 2023 року у складі судді Гончаренко Л.М., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 25 липня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Степанівська селищна рада Сумського району Сумської області про визнання недійсним заповіту,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько - ОСОБА_3 , після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарчими спорудами та земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Листом від 27 липня 2020 нотаріус Сумського РНО Висєканцева Т.С. повідомила його про те, що після померлого ОСОБА_3 заведена спадкова справа та про існування заповіту на користь не встановленої особи.

Як на підставу для визнання заповіту ОСОБА_3 від 06 лютого 2015 року недійсним, вказує на те, що він був складений з порушенням п. 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5 та ст. 43 Закону України «Про нотаріат», оскільки особа заповідача не була встановлена. Окрім того, вважає, що заповіт був складений та посвідчений в приміщенні Степанівської селищної ради у відсутність ОСОБА_3 , зважаючи на те, що померлому на час його складання виповнилося 86 років, погодні умови, які були в той день, віддаленість Степанівської селищної ради, що розташована на відстані 5 км від місця проживання померлого не надавали змогу спадкодавцю особисто прибути до приміщення сільради. Зазначав, що взаємовідносини, які склалися між померлим та відповідачкою, дають підстави вважати, що волевиявлення заповідача під час складання заповіту не було.

Посилаючись на викладене, просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , складний та посвідчений 06 лютого 2015 року секретарем виконавчого комітету Степанівської селищної ради.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 24 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Рижова С.Є., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що показання допитаних в суді першої інстанції свідків щодо обставин посвідчення заповіту різняться з доводами відповідача. Вказує на те, що у змісті оспорюваного заповіту не зазначено документу, за яким секретар виконавчого комітету Степанівської сільської ради встановила особу заповідача, що є порушенням п. 2.3 Порядку та ст. 43 Закону України «Про нотаріат». Звертає увагу на те, що відповідачем не було доведено те, що під час посвідчення заповіту особа заповідача встановлювалася. Звертає увагу на відсутність в заповіті паспортних даних заповідача та неправильне зазначення місяця народження спадкоємця ОСОБА_2 , що стало підставою для видання нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Вказував на те, що надання ОСОБА_3 допомоги соціальним працівником спростовує твердження відповідача про те, що він мав нормальне самопочуття. Стверджує, що відповідач не надавала ОСОБА_3 допомогу під час хвороби, а також вона не брала участі у його похованні. Крім того, посилається на те, що відповідач не могла пояснити той факт, що вона мала при собі оригінал оспорюваного заповіту.

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, вказує на те, що наведені позивачем доводи були предметом розгляду судом першої інстанції. Зазначає, що норми чинного законодавства, які регулюють порядок складання та посвідчення заповітів, не містять вимог про обов`язкове зазначення даних паспорту чи іншого документу в тексті заповіту. Факт встановлення особи заповідача при посвідченні секретарем селищної ради заповіту підтверджується наданим реєстром для реєстрації нотаріальних дій Степанівської селищної ради, де під №9 міститься запис від 06 лютого 2015 року щодо посвідчення заповіту ОСОБА_3 , що містить інформацію про паспортні дані заповідача. Наявна в тексті заповіту технічна помилка щодо зазначення місяця народження відповідачки, не є підставою для визнання заповіту недійсним. Оригінал заповіту в неї відсутній, а копія заповіту була їй надана офіційно для звернення до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта , який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с. 4).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи (а.с. 22-36), за життя - 06 лютого 2015 року ОСОБА_3 був складений заповіт за реєстровим номером №9, посвідчений секретарем виконавчого комітету Степанівської селищної ради, яким він все своє майно заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті з заявою про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 серпня 2020 року приватним нотаріусом Сумського районного Висіканцевою Т.С. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у заповіті допущено технічну помилку у місяці народження спадкоємиці, а саме замість « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вказано « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с. 31).

З копії з реєстру для реєстрації нотаріальних дій з органу місцевого самоврядування за 2015 рік вбачається, що під номером 9 міститься запис від 06 лютого 2015 року щодо посвідчення заповіту ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , документи, за якими встановлено особу, що звернулась за вчинення нотаріальної дії паспорт НОМЕР_2 виданий Сумським РВ УМВС України в Сумській області від 31 жовтня 1997 року (а.с.77-79).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний заповіт було складено та посвідчено посадовою особою органу місцевого самоврядування відповідно до правил встановлених чинним цивільним законодавством. Також, суд першої інстанції визнав такими, що не ґрунтуються на доказах доводи позивача про нікчемність оспорюваного договору, зокрема відсутності вільного волевиявлення заповідача на складання заповіту і порушення визначених законодавством умов його складання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами 2, 3 та 4 статті 1254 ЦК України закріплено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225і 231 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування(частина перша статті 1251 ЦК України).

Вказане також закріплено положеннями статті 37 Закону України «Про нотаріат», підпунктом 5 пункту «б» частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок), визначено порядок посвідчення заповіту посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Так, у пункті 1.2. розділу I цього Порядку зазначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Пунктом 2.1. розділу II Порядку встановлено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Відповідно до положень пункту 2.3. розділу II Порядку при вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не надано достатньо обґрунтувань, що оспорюваний заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету сільської ради 06 лютого 2015 року, не був підписаний ОСОБА_3 .

Усупереч доводам апеляційної скарги, особа заповідача ОСОБА_3 була встановлена на підстав паспорту громадянина України, серії НОМЕР_2 , виданим Сумським РВ УМВС України в Сумській області 31 жовтня 1997 року, що підтверджується копією з реєстру нотаріальних дій за 2015 рік (а.с.77-78).

Вимоги до змісту заповіту викладені в п. 2 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5 ( у редакції, яка діяла станом на 06 лютого 2015 року). Однак дана норма не містить вимог про зазначення в тексті заповіту назви документа на підставі якого було встановлено особу заповідача.

Ствердження позивача про неможливість заповідача за станом здоров`я та погодними умовами прибути до селищної ради для складення заповіту, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються жодними доказами.

Технічна помилка в написанні місяця народження ОСОБА_2 , на користь якої складено оспорюваний заповіт, не впливає на його дійсність та не свідчать про порушення його форми та порядку посвідчення.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на надання неналежної оцінки судом першої інстанції показанням свідків, то їх колегія суддів вважає непереконливими, оскільки зі змісту ст. 218 ЦК України слідує, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Крім того, жоден із допитаних в суді першої інстанції свідків не спростував наявності у заповідача волі на складання оспорюваного заповіту саме на користь ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, встановивши, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків, підписаний особисто заповідачем, зазначено місце складення заповіту, вказано дату й місце його посвідчення, посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок смерті, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійним.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Рижовим Сергієм Євгеновичем, залишити без задоволення, рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 липня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 28 листопада 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов