Ухвала

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 161/12732/22

провадження № 61-7668ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання зобов`язання припиненим,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, які обґрунтував тим, що 17 жовтня 2013 року він підписав заяву, згідно з якою отримав кредитні кошти у розмірі 8 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 05 липня 2018 року у нього винила заборгованість за кредитом у розмірі 98 562,80 грн, з яких: 49 458,28 грн - тіло кредиту, 17 731,32 грн - відсотки за користування кредитом, 26 203,54 грн - пеня, а також 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 4 669,66 грн - штраф (процентна складова). У 2018 році АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до нього з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2019 року у справі № 161/14114/18, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором від 17 жовтня 2013 року в розмірі 49 458,28 грн. У задоволенні позову банку про стягнення 17 731,32 грн відсотків за користування кредитом, 26 203,54 грн пені, а також штрафів у розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та 4 669,66 грн (процентна складова) судом відмовлено.

Позивач також зазначав, що він виконав рішення суду та сплатив заборгованість за кредитним договором, у зв`язку з чим постановою державного виконавця від 23 листопада 2021 року виконавче провадження № 63127649 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте пізніше позивачу стало відомо, що на його картковому рахунку наявна заборгованість. На його звернення банком надано відповідь про те, що в рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2019 року відсутні будь-які приписи щодо списання заборгованості та припинення зобов`язань за кредитним договором від 17 жовтня 2013 року.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати зобов`язання за кредитним договором від 17 жовтня 2013 року припиненим.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2023 року, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, позов задоволено.

Визнано припиненим зобов`язання за кредитним договором від 17 жовтня 2013 року, який укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк».

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

23 травня 2023 року Колодочка П. О. , який діє від імені АТ КБ «ПриватБанк», засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у зазначеній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання зобов`язання за кредитивним договором припиненим. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн), справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що дана справа має виняткове значення для заявника.

Посилання АТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення для заявника не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

До схожих висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 27 квітня 2022 року у справі № 757/34072/21, від 02 червня 2021 року у справі № 524/5656/20.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання зобов`язання припиненим.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров