06.03.2023 Єдиний унікальний номер 205/7044/21
Єдиний унікальний номер судової справи 205/7044/21
Номер провадження 2/205/550/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 205/7044/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, служба у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення способів участі у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

13.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, служба у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення способів участі у вихованні дитини.

Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками двох дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 17.01.2015 року уклали шлюб. Після розірвання шлюбу відповідач чинить позивачу перешкоди в спілкування з дітьми.

У зв`язку з викладеним, з урахуванням уточненого позову, ОСОБА_1 просить визначити йому способи участі у вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом: встановлення часу побачення з дітьми з відвідуванням місця проживання ОСОБА_1 , або інших місць на його розсуд, без присутності матері дитини, в період часу: з 19 год. 00 хв. кожної п`ятниці тижня до 14 год. 00 хв. кожної неділі тижня; встановлення часу побачення з дітьми з відвідуванням місця проживання ОСОБА_1 , або інших місць на його розсуд, без присутності матері дитини, в день народження ОСОБА_1 04 червня кожного року; встановлення часу побачення з дітьми з відвідуванням місця проживання ОСОБА_1 , або інших місць на його розсуд, без присутності матері дитини, в дні народження дітей, 21 січня ( ОСОБА_5 ) та 03 вересня (ОСОБА_4) кожного року; надання кожного року під час другої половини шкільних осінніх, зимових та весняних канікул, можливості спільного відпочинку ОСОБА_1 з дітьми, з правом вибору місця відпочинку, з дітьми та без присутності матері дитини; надання кожного року влітку, в період з середини липня до кінця серпня місяця, можливості спільного відпочинку ОСОБА_1 з дітьми з правом вибору місця відпочинку (відпочинок на морі, подорожі, тощо) з дітьми, та без присутності матері дитини; вирішення спільно за домовленістю обох батьків питання щодо обрання лікувального закладу для дітей та обрання сімейного лікаря, інших лікарів спеціалістів для дітей; погодження місця лікування дітей за місцем проживання матері чи батька дитини; встановлення обов`язку повідомлення матір`ю дітей батька дітей за допомогою телефону про можливу хворобу дітей, інші надзвичайні події в житті дітей; вирішення спільно за домовленістю обох батьків питання щодо обрання шкільного закладу та позашкільних закладів для виховання та навчання дітей; встановлення обов`язку матері дітей не забороняти спілкуванню дітей з їх батьком за допомогою смартфону (телефону), ПК, тощо; надання можливості виїзду дітей за кордон та за межі міста Дніпра тільки з відома та дозволу батька відповідно до чинного законодавства; коригування в разі потреби (можливі хвороба, відрядження позивача, тощо) часу ОСОБА_1 для побачення, спільного відпочинку з дітьми, з можливістю рівноцінної заміни невикористаного з поважної причини часу на спілкування батька з дітьми за спільною домовленістю батьків, що буде в повній мірі відповідати інтересам дітей, інтересам батьків та вимогам закону.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

Від відповідача 20.12.2021 року надійшов відзив на позов, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що відповідач не перешкоджає спілкуванню батька з дітьми, проте, діти не завжди бажають з ним спілкуватися. Графік, зазначений позивачем, є занадто великим. По буднях діти займаються звичайними справами: навчанням, виконують домашні завдання, тому якщо позивач буде спілкуватися з ними з вечора п`ятниці по неділю кожного тижня, у матері не буде часу на вихідних для проведення спільного часу з дітьми. У день народження дітей мати також бажає провести час з дітьми. У день народження батька у дітей можуть бути інші плани, а проведення половини канікул з батьком суперечить праву дітей обрати місце відпочинку. Інші вимоги позивача не відповідають закону. У відзиві відповідач запропонувала встановити позивачу такий графік побачень з сином: кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. з попереднім повідомленням відповідача, яким чином та в якому місці будуть проводить час.( за винятком, коли в час канікул я зможу організувати подорожі з дітьми, тоді цей час для батька можна компенсувати додатковим тижнем на канікулах, якщо дитина забажає); день народження батька 04 червня, якщо дитина не буде на відпочинку в цей час та за її бажанням; день народження ОСОБА_4 , 03 вересня, якщо дитина буде в школі та на позакласних гуртках, то на перший вихідний після цієї дати святкує з 10 год. до 15 год. з батьком, враховуючи бажання дитини, або якщо випадає на вихідний, то з 10 год. до 15 год. з батьком святкує; під час зимових канікул 1 тиждень другої половини канікул Данил проводить з батьком, попередньо за тиждень повідомити мене як і де планують проводити час також за бажанням дитини; під час літніх канікул 2 тижні у липні з батьком, обов`язково з попередженням мене за 1 тиждень та підтвердженням путівки на відпочинок, якщо такий відпочинок буде. А також запропонувала такий графік побачень батька з донькою ОСОБА_5 : перший місяць по 2 години на тиждень призначити зустрічі батька з донькою на консультації у психолога, а за результатами роботи та висновку психолога встановлювати графік побачень далі за домовленістю зі мною та бажанням доньки. Задоволенні інших вимог позивача просила відмовити.

Ухвалою суду від 20.10.2022 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Однак, про причини неявки суд не повідомила.

Від представника органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради Нілової Н.Л. надійшла заява, в якій просила розглядати справу без її участі, проти задоволення позову не заперечувала.

Служба у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представника в судове засідання не направила, заяв від третьої особи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, встановив такі обставини справи.

У ході судового розгляду встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.01.2015 року (а.с.11-13).

Відповідно до судового наказу судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2020 року зі ОСОБА_1 стягнуто на користь матері дітей аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 (а.с.16). Станом на 26.07.2021 року заборгованість зі сплати аліментів погашена ОСОБА_1 (а.с.17-18).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.15).

Діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Батько дітей цікавиться успіхами дітей у навчанні, піклується про стан здоров`я дітей, виконує всі рекомендації щодо виховання (а.с.19).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради № 3/9-157 від 08.12.2021 року сторони з`явилися на засідання комісії, мати підтримала позовні вимоги батька дітей та погодилась із встановленими способами участі батька у спілкуванні з дітьми та їх вихованні (а.с.38).

Однак, як вбачається з відзиву на позов, відповідач не визнає в повному обсязі вимоги позивача.

Отже, між сторонами виник спір щодо способу участі позивача у вихованні дітей, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод статтею 8 визначено, що держава Україна має позитивний обов`язок вжити всіх можливих заходів для сприяння контактам дитини і того з батьків, хто проживає окремо, а непорозуміння між батьками не позбавляють державу від її обов`язків.

Відповідно до Конвенції про контакт з дітьми (ратифікована Верховною Радою України 20 вересня 2006 року і набула чинності для нашої держави 1 квітня 2007 року) ч.І ст.4 встановлює право дитини та її батьків на встановлення та підтримку регулярного контакту одне з одним. Також п. с) ст.7 Конвенції про контакт з дітьми визначено, що: «Під час вирішення спорів стосовно контакту органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб.»

Згідно з вимогами ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з положеннями ч. 1,2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. 3 ст. 157 СК України).

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч. 2 ст. 159 СК України).

При цьому, відповідно до Декларації прав дитини, а саме Принципу 6, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1989 року і яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За таких обставин, приймаючи рішення в даній цивільній справі, суд має керуватися виключно інтересами дитини.

Приписами Сімейного кодексу України, зокрема, ст. 150 СК України, встановлено що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний розвиток, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як встановлено в судовому засіданні, що спільні діти сторін проживають разом з матір`ю, ОСОБА_2 . При цьому, позивач виявляє бажання приймати участь у вихованні спільних дітей, створювати належні умови для фізичного, морального та духовного розвитку дітей, спілкуватись з ними, проводити вільний час та відпочивати.

Однак, батьки в добровільному порядку не дійшли згоди щодо порядку участі батька у вихованні дитини та визначення графіку побачень з дітьми.

Суд не бере до уваги рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справ № 205/9297/20 щодо встановлення ОСОБА_1 обмежувального припису, оскільки, як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень, вказане рішення в частині заборон щодо дітей скасовано судом апеляційної інстанції.

Відповідач надала довідки за результатами психодіагностичної роботи зі ОСОБА_5 від 16.12.2021 року, відповідно до якої дівчина вважає спілкування з батьком насильницьким через конфлікти батьків. Також відповідач надавала довідку за результатами психодіагностичної роботи зі ОСОБА_4 , відповідно до якої хлопець не проти спілкування з батьком, однак, не може спокійно знаходитись довгий час у нього (а.с.53-72). Суд враховує, що з дати проведення психодіагностичної роботи з дітьми пройшов тривалий час, діти стали старшими, їх відносини з батьком зазнали змін.

Суд, керуючись якнайкращими інтересами дітей, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також права обох батьків на спілкування з дітьми та висновок органу опіки та піклування, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначення такого способу участі ОСОБА_1 у вихованні і спілкуванні з дітьми: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 шляхом встановлення графіка побачень батька з дітьми:

кожної п`ятниці з 19 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. суботи з відвідуванням місця проживання батька або інших місць без присутності матері дітей,

в день народження ОСОБА_1 04 червня кожного року з відвідуванням місця проживання батька або інших місць без присутності матері дітей,

21 січня та 03 вересня кожного року в дні народження ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 10 год.00 хв. до 14 год. 00 хв. з відвідуванням місця проживання батька або інших місць без присутності матері дітей,

та визначення часу спільного відпочинку батька з дітьми з правом вибору місця відпочинку:

щорічно під час другої половини шкільних осінніх, зимових та весняних канікул без присутності матері дітей,

щорічно з 17 липня по 31 серпня без присутності матері дітей.

Суд, розглядаючи вимоги позивача про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом надання можливості виїзду за кордон дитини тільки з відома та дозволу батька, зазначає наступне.

Пунктами 3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

- за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

- без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, законом передбачено надання рішенням суду дозволу на виїзд за кордон дитини, яка не досягла 16-ти річного віку. Однак, позивач звернувся з позовом про визначення способу участі батька у вихованні дитини. При цьому, вимога щодо надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини не є способом участі батька у вихованні дитини та є окремим спором з іншим предметом доказування. Таким чином, вимога щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом надання можливості виїзду за кордон дитини з відому та дозволу лише батька не відповідає чинному законодавству України, тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Позовні вимоги щодо встановлення обов`язків відповідачу: повідомляти позивача за допомогою телефону про хворобу дітей та інші надзвичайні події в житті дітей, не забороняти дітям спілкуватися з батьком за допомогою телефону, комп`ютеру тощо, не є способом участі батька у вихованні дітей, тому суд відмовляє в задоволенні зазначених вимог.

Вимоги позивача щодо вирішення за домовленістю обох батьків питань щодо обрання шкільного закладу та позашкільних закладів виховання та навчання дітей, а також обрання лікувального закладу для дітей, сімейного лікаря, інших лікарів, погодження місця лікування дітей за місцем проживання матері та батька, коригування в разі потреби часу побачень та відпочинку з дітьми, не є конкретними вимогами та належним способом захисту права, тому суд відмовляє в задоволенні вказаних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволено частково, а позивач не просить стягнути судові витрати з відповідача, суд вважає за можливе покласти судові витрати на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 141, 151, 153, 157, 159 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Декларації прав дитини, Конвенцією про права дитини, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 3, 4, 10, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-265, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, служба у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, про визначення способів участі у вихованні дитини - задовольнити частково.

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у вихованні дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом:

встановлення часу побачень батька з дітьми:

- кожної п`ятниці з 19 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. суботи з відвідуванням місця проживання батька або інших місць без присутності матері дітей,

- в день народження ОСОБА_1 04 червня кожного року з відвідуванням місця проживання батька або інших місць без присутності матері дітей,

- 21 січня та 03 вересня кожного року в дні народження ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 10 год.00 хв. до 14 год. 00 хв. з відвідуванням місця проживання батька або інших місць без присутності матері дітей;

визначення часу спільного відпочинку батька з дітьми з правом вибору місця відпочинку:

- щорічно під час другої половини шкільних осінніх, зимових та весняних канікул без присутності матері дітей,

- щорічно з 17 липня по 31 серпня без присутності матері дітей.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко