КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 366/3402/21 Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук О.П.
Номер провадження: 22-ц/824/5675/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

В Іванківський районний суд Київської області звернулась ОСОБА_2 (даді - позивач) з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначила, що 20 червня 2020 року між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис за № 136.

Подружжя має малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом останнього року, сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Подружжя має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи часто виникають сварки, свідком яких є дитина, що негативно впливає на її психічний стан та спричиняє душевні страждання дитині та позивачці.

Зазначила, що відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають в родині, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин. Сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Позивач прийшла до висновку, що сім`я розпалася і подальшого сенсу підтримувати сімейні стосунки немає. Строк для примирення просила не надавати, оскільки вважає збереження сім`ї неможливим.

Також вказала, що дитина перебуває на повному її утриманні.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила шлюб між ними розірвати, дитину залишити на її вихованні, залишити їй шлюбне прізвище « ОСОБА_1 », судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 червня 2020 року Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 136.

Малолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття залишено для проживання та подальшого виховання з матір`ю.

Після розірвання шлюбу, позивачу залишено шлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 908,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що він не надавав згоди на розірвання шлюбу та на залишення дитини з матір`ю.

Вказав, що не надавав письмової згоди на розгляд справи за його відсутності.

Також зазначив, що судом першої інстанції не дотримано вимог Сімейного кодексу України при визначенні місця проживання та участі у вихованні малолітньої дитини, а саме не залучено орган опіки і піклування у якості третьої особи без самостійних вимог, не досліджено умови проживання дитини з матір`ю, наявність у матері самостійного доходу, що дані питання взагалі не досліджувались судом під час судового розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечила посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання у суді апеляційної інстанції не з`явились, проте, їх неявка згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Від ОСОБА_2 до Київського апеляційного суду, 19 квітня 2023 року надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між сторонами 20 червня 2020 року Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 136, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 червня 2020 року. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 3).

В даному шлюбі, подружжя має малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 288 (а.с.4).

Відповідно до довідки про склад сім`ї Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області від 15 грудня 2021 року № 743, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з чоловіком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають в АДРЕСА_1 (а.с. 5).

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 24 СК України, визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як вбачається зі змісту ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них на підставі постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану, відповідно до статей 106, 107 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 84 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07 листопада 2013 року (заяви № № 29381/09 та № 32684/09) вказано: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, у рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява № 56030/07) від 12 червня 2014 року щодо права на приватне та сімейне життя, суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.".

Згідно положень викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що вказано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок», частиною 1 підпункту «с» якої передбачено, однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

В практиці ЄСПЛ, поняття «приватного та сімейного життя» не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява № 44647/98).

Приписами ч. 3 ст. 105 СК України передбачено, що, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За правилами ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що сторони не проживають разом, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновкомІванківського районного суду Київської області про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Правильним також є висновок суду першої інстанції про залишення спільної малолітньої дитини, до її повноліття, на вихованні матері.

Вимог щодо визначення місця проживання дитини з батьком, відповідач не заявляв, жодних підстав, які унеможливлюють проживання дитини з матір`ю не зазначив.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із ухваленим рішенням суду, тому, колегія суддів їх до уваги не приймає, так як вони є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим, не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар