Провадження № 2/522/6553/23
УХВАЛА

про залишення уточненої позовної заяви без руху

23 листопада 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Суворової О.В.,

за участю секретаря судових засідань Довгань Ж.А.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.09.2023 року звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди.

Оскільки , відповідно до вимог Закону, судовий збір мав становити за вимогою майнового характеру 1 % від ціни позову, вказаної позивачем у розмірі 136400 грн. (106 400 грн. - збитки, моральна шкода 30 000 грн.), та доказів про сплату судового збору суду надано не було , ухвалою суду від 12.09.2023 року позов залишено без руху.

21.09.2023 року позивач ОСОБА_1 надав копію квитанції про сплату судового збору та копію договору займу.

Ухвалою суду від 27.09.2023 року відкрито провадження у справі в спрощеному позовному провадженні.

15.11.2023 року на електронну адресу суду від Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.22-33).

22.11.2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса та Приватбанку, в якій позивач просить:

- солідарно стягнути матеріальні збитки у розмірі 106 400 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.;

- зобов`язати ДВС відповісти на поставлені питання у відповіді на відзив від 22.11.2023 р.;

- винести рішення по правомірності стягнення 10% винагороди та витрат виконавчого провадження при добровільній сплаті коштів;

- зобов`язати органи ДВС вказувати конкретні суми для удержання на арештованих рахунках;

- зобов`язати банки уточнювати, яку саме суму блокувати при арешті коштів.

У судове засідання 23.11.2023 року з`явився представник відповідача Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Вакуленко Р.А., просив долучити до матеріалів справи копію квитанції про направлення відзиву позивачу.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить довідка про доставку 28.09.2023 р. смс-повідомлення, про причини своєї не явки суду не повідомив, клопотань про відкладення на адресу суду не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, подану уточнену позовну заяву від 22.11.2023 року, суд вважає за необхідне залишити уточнену позовну заяву без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності ч.3 п.п.2,5,6,7,8,9,10 ЦПК України, позовна заява повинна містити:

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

З огляду на викладене, суд вважає , що уточнена позовна заява від 22.11.2023 року не є належним чином оформленою та подана до суду не у відповідності до вимог цивільного процесуального закону, який діє на час подачі заяви.

Суд зауважує, що назва другого відповідача викладена позивачем як «Приватбанк», без повного найменування юридичної особи .

Також, під час вивчення матеріалів вказаної уточненої позовної заяви, судом встановлено її невідповідність вимогам цивільного процесуального законодавства, з огляду на таке.

Як слідує з позовної заяви, вона викладена іноземною (російською) мовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 та від 14 липня 2021 року № 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Також ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а у ч. 6 ст. 13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. Частинами 1, 2 ст. 14 передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому за змістом ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Відповідно до ч. 1 ст.9ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Тобто згідно з Конституцією України, ЦПК і зазначеними законами України органи державної влади, суд, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень і в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову. Це також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

Викладене узгоджується, зокрема, з Рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 8-рп/2008, відповідно до якого види судочинства (конституційне, адміністративне, господарське, кримінальне та цивільне) є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення.

Однак, передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів (у тому числі позовних заяв) українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Так, процесуальним законодавством України, а саме ч. 4 ст. 9 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно, реалізуючи своє право на користування в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою володіють, учасники вправі звертатися до перекладача по допомогу для перекладу документів, які готуються на розгляд суду за результатами якого може бути розпочато розгляд справи, у тому числі ухвалено рішення про відкриття провадження.

Переклад таких документів надає можливість суду перевірити дотримання нею передбачених ЦПК України вимог щодо змісту документа і його додатків, адже право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (п. 37 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» (заява № 8863/06)).

При цьому процесуальним законодавством не передбачено залучення судом перекладача для перекладу процесуальних документів, переданих на їх розгляд, складених недержавною мовою.

До того ж до прийняття позову до розгляду, суд позбавлений можливості постановляти процесуальні рішення, у тому числі щодо залучення перекладача.

За таких обставин, виходячи із системного аналізу положень Конституції України (ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92), ЦПК України, законів України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (ст. 12), «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII (ст. 1, ч. 6 ст. 13, частин 1, 2 ст. 14), документи, за результатами перевірки яких вирішується питання про відкриття провадження у справі мають бути викладені українською мовою (в перекладі на українську мову).

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 19 вересня 2022 року у справі № 521/12324/18.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви викладені в ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

При цьому, суд позбавлений можливості перевірити відповідність даної позовної заяви вимогам процесуального закону, оскільки така позовна заява викладена недержавною мовою.

Також слід зазначити, що позивачем в уточненій позовній заяві від 22.11.2023 року заявлена вже не одна вимога у виді стягнення з Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса 106 400 грн. збитків та 30 000 грн. моральної шкоди, а уточнена позовна заява до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса та Приватбанку, в якій позивач просить:

- солідарно стягнути матеріальні збитки у розмірі 106 400 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.;

- зобов`язати ДВС відповісти на поставлені питання у відповіді на відзив від 22.11.2023 р.;

- винести рішення по правомірності стягнення 10% винагороди та витрат виконавчого провадження при добровільній сплаті коштів;

- зобов`язати органи ДВС вказувати конкретні суми для удержання на арештованих рахунках;

- зобов`язати банки уточнювати, яку саме суму блокувати при арешті коштів.

Тобто, позивачем заявлено ще чотири вимоги не майнового характеру, які також підлягають сплаті судового збору.

У відповідності до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем не сплачено судовий збір за жодну із вимог.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» та станом на 1 січня 2023 року становить 2684 гривні.

Отже, судовий збір підлягає сплаті за чотири вимоги немайнового характеру.

Відтак суд вважає, що позовна заява підлягає залишенню без руху на підставі ч. 2 ст. 175 ЦПК України, оскільки подана без додержання вимог ст. 175, 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 175, 185, 187, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса, Приватбанк про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди - залишити без руху та надати позивачу строк п`ять днів з дня вручення зазначеної ухвали для усунення недоліків .

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://pm.court.gov.ua/sud1522/.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Суворова