Справа № 296/3309/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" травня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участю секретаря Алексеєнко В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності та визнання права на частку в спільній сумісній власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факу проживання однією сім`єю, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності та визнання права на частку в спільній сумісній власності. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що проживала з відповідачем в шлюбі більше 35 років. Останнім часом стосунки між подружжям були напружені, в свою чергу відповідач приховав від дружини факт звернення до суду із позовом про розлучення та отримав рішення про розірвання шлюбу. В подальшому продовжуючи проживати із позивакою однією сім`єю, маючи спільний побут та спільне ведення господарства із позивачем, ОСОБА_4 придбав на власне ім`я квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно, ОСОБА_1 вважає за необхідне встановити факт проживання однією сім`єю саме в той період, коли була придбана спірна квартира, визнати її об`єктом спільної сумісної власності та виділити свою частку в ній. Позивач стверджує, що відповідач безперервно проживав з нею однією сім`єю з 1985 року по грудень 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 враховуючи період коли шлюб був розірваний.

При цьому, проживаючи разом у сім`ї були спільними господарство, сімейний бюджет, побутові витрати, а також присутні всі взаємні права та обов`язки притаманні сім`ї. Лише в грудні 2020 року, відповідач ОСОБА_4 припинив проживати із позивачем, перевіз свої особисті речі до іншого помешкання, залишив собі спільні сімейні заощадження та повідомив ОСОБА_1 про припинення будь яких відносин. На обгрунтування обставин вказаних в позові позивач надала письмові докази та клопотання про допит свідків.

Разом із позовною заявою представником позивача адвокатом Козирєвим І.М. подано заяву про забезпечення позову в якій заявник просила: накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на ім`я відповідача по справі, оскілки, не вжиття таких заходів може утруднити та зробити неможливим виконання рішення в разі задоволення її позову.

Ухвалою від 06.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 06.04.2021 року заяву адвоката Козирєва І.М. подану в інтересах ОСОБА_1 задоволено: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4

07.12.2023 представником ОСОБА_4 адвокатом Борецьким В.В. подано відзив на позовну заяву згідно змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує що спірна квартира придбана 11.09.2020 року є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , оскільки Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.08.2019 року по справі № 296/3359/19 шлюб між сторонами розірвано.

При цьому представник відповідача вказує на те, що з жовтня 2019 року по вересень 2020 року ОСОБА_4 проживав окремо і лише періодично приходив до помешкання та інколи залишався ночувати в спільній з позивачем квартирі, що підтверджує договором суборенди іншої квартири та актами прийому передачі.

Щодо походження грошових коштів за які була придбана квартира пояснив, що кошти були отримані від брата ОСОБА_4 на підставі договору дарування грошових коштів. Надав до суду банківські документи.

Факт проживання однією сім`єю в період з дати набуття чинності рішенням суду про розірвання шлюбу по грудень 2020 року заперечується. Представник відповідача вказав, що позивач та відповідач не проживали на момент розлучення більше 5 років. Крім того представник відповідача повідомив Суд, що вказані обставини підтвердять свідки відповідача. Проти задоволення позову відповідач та його представник заперечили в повному обсязі.

Протокольною ухвалою суду від 18.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову повністю.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 25.05.1985 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (актовий запис № 1178). Після одруження і до теперішнього часу сторони зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 .

Заочним Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.08.2019 року по справі № 296/3359/19 шлюб між сторонами розірвано, а дане Рішення оприлюднено 20.09.2019 року. З матеріалів вказаної справи вбачається, що про існування даного Рішення ОСОБА_1 дізналась лише на початку 2021 року від свого представника. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 07.04.2021 року заочне Рішення від 21.08.2019 року по справі № 296/3359/19 про розірвання шлюбу скасоване з тих підстав, що ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні та належним чином не повідомлена про розгляд справи. Тільки 22.06.2022 року постановлено рішення про розірвання шлюбу між сторонами.

З пояснень сторін у справі № 296/3359/19 вбачається що спільне життя сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні стосунки припинено, примирення сторони не бажають.

Розбіжності у сторін виникли в питанні щодо встановлення часу припинення шлюбних відносин. Так ОСОБА_4 стверджував, що фактично сім`я припинила своє існування ще в 2015 році.

Представник ОСОБА_1 категорично заперечив викладене повідомив, що шлюбні стосунки між сторонами тривали до грудня 2020 року. Разом з тим, станом на дату ухвалення рішення про розірвання шлюбу (20.06.2022 року) сторони єдині в тому, що примирення та збереження шлюбу є неможливим. Суд не досліджував питання з якого часу фактично припинились шлюбні відносини.

Встановлюючи факт проживання сторін по справі однією сім`єю в період з 30.09.2019 року по 01.12.2020 року суд бере до уваги надані позивачем докази, а саме акт обстеження житлових умов виданий ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» від 14.12.2020 року складений посадовими особами товариства за участі сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та Довідку № 390 від 02.04.2021 року, які підтверджують факт проживання сторін по справі в одній квартирі спільно саме до 01.12.2020 року та реєстрацію сторін за вказаною адресою.

Довідкою про склад зареєстрованих від 02.04.2021 за № 389 підтверджується, що колишній чоловік ОСОБА_4 станом на вказану дату залишився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Представником позивача було подано до суду письмові пояснення 14.07.2022 року до яких було долучено зокрема копію рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20.06.2022 року у справі № 296/3359/19 та копії виписок з електронної системи «Приват24» відповідно до змісту яких між позивачем та відповідачем відбувався переказ грошових коштів.

Також, на підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , представником позивача було долучено до матеріалів справи оптичний компакт диск із фото та відео файлами на яких відображено обставини спільного проживання сторін в одній квартирі.

Суд відноситься критично до доказів долучених відповідачем, а саме:

Договір дарування грошових коштів від 10 січня 2019 укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в простій письмовій формі не засвідчений нотаріально та за формою не відповідає чинному законодавству України.

До матеріалів справи не надано доказів фактичного виконання вказаного договору оскільки платіжні документи, а саме «заяви на отримання переказів» датовані періодом з 2016 по 2018 роки та виплати по ним не мають відношення до виконання вказаного договору.

Крім іншого у вказаних документах не вказана підстава переказу, яка стосується виконання вказаного договору, а вказано лише «допомога родичів». ОСОБА_1 не заперечує того факту, що родина отримувала допомогу та витрачала її на потреби сім`ї.

Заява для отримання коштів ОСОБА_8 , датована 09.10.2018 року, заява на видачу готівки від 09.10.2018 року також не можуть бути доказами виконання вказаного договору оскільки перекази отримані раніше ніж був укладений договір. Виписки по рахунку також свідчать про отримання грошових коштів у якості «Матеріальної допомоги» сім`єю ОСОБА_9 що не заперечується позивачем. Інші платіжні документи мають аналогічний зміст та не мають будь яких посилань на договір дарування коштів, що викликає у Суду обґрунтовані сумніви у способі захисту відповідачем своєї позиції.

Що стосується договору суборенди приміщення квартири в якій за поясненнями ОСОБА_4 він проживав в період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року слід врахувати наступне:

ОСОБА_4 не зміг чітко та ясно пояснити яким чином та з якою метою він уклав вказаний договір. Пояснив, що його готував юрист. Де та при яких обставинах та коли підписано вказаний документ не пам`ятає. Охарактеризувати вказану квартиру останній чітко не зміг. Які особисті речі, предмети побуту чи інтер`єру містились у вказаній квартирі не пояснив. Фактично підтвердив факт укладення договору суборенди квартири. Проте, обставини які б підтвердили його фактичне проживання у вказаній квартирі не навів та будь якими доказами не підтвердив.

Вирішуючи спір по суті суд враховує також пояснення надані особисто позивачем та відповідачем в судовому засіданні, а також пояснення допитаних свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила наступне: проживала разом з чоловіком ОСОБА_4 з 1985 року в зареєстрованому шлюбі.

Зі слів ОСОБА_1 сімейне життя було як у звичайної сім`ї. Вона та колишній чоловік є лікарями і працюють в одному закладі охорони здоров`я м. Житомира. Характеризуються колегами з позитивної сторони.

ОСОБА_1 проживала в квартирі АДРЕСА_3 з дитинства разом з батьками. Після реєстрації шлюбу у вказаній квартирі був зареєстрований її чоловік ОСОБА_4 . Останній проживав з нею спільно в квартирі по грудень 2020 року.

Подружнє життя проходило спокійно. Ставились з чоловіком один до одного з порозумінням, довіряли один одному та піклувались про спільні потреби. Протягом усього спільного подружнього життя вели спільне господарство та мріяли про придбання будинку. Всі побутові речі виконували спільно допомагаючи один одному. Разом приймали рішення, щодо проведення ремонту в квартирі, придбання побутових речей. Мали спільний бюджет протягом усього часу та заощаджували грошові кошти на майбутнє. Мали взаємну повагу один до одного, разом піклувались про сімейний затишок та благополуччя. В останні дні листопада 2020 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_1 про те, що вона йому більше не дружина і влаштував скандал.

Фактичні шлюбні відносини припинились в на початку грудня 2020 року, коли ОСОБА_4 зібрав свої особисті речі, предмети побуту, одяг, взуття та інші речі та виїхав зі спільної квартири. Про звернення чоловіка до суду в 2019 році позивач нічого не знала. Про наявність рішення суду про розірвання шлюбу чоловік в розмовах ніколи не повідомляв. Лише після того як відбувся скандал, перебуваючи в алкогольному запої ОСОБА_4 підтвердив свій намір піти з сім`ї.

Позивач підтвердила, що до грудня 2020 року відповідач постійно проживав з нею однією сім`єю. Будь якого іншого житла він не мав. Всі особисті речі, предмети побуту та особистої гігієни знаходились в квартирі. Відповідач уходив на роботу та повертався з роботи у вказану квартиру. До моменту виїзду до іншого помешкання всіма побутовими справами займались спільно. Придбання продуктів харчування та приготування їжі також було спільним. У відповідача було хобі риболовство. Навіть його снасті для риболовлі протягом усього часу перебували у квартирі.

Крім того, у ОСОБА_4 дійсно є брат, що проживає в російській федерації. Останній неодноразово допомагав фінансово родині ОСОБА_9 . Грошові кошти витрачали виключно на потреби сім`ї, побутові речі та відпочинок. Про наявність договору дарування коштів від брата нічого не було відомо. Так само позивач нічого не було відомо про договір суборенди іншої квартири.

В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив наступне: дійсно проживав разом з позивачем в зареєстрованому шлюбі з 1985 року. Повідомив, що сімейне життя не склалось через різні погляди на життя. Пояснив, що вирішив розлучитись із ОСОБА_1 та подав позов до суду. Після того як розлучився у вересні 2020 року придбав квартиру у особисту приватну власність куди і переїхав. Пояснив, що проживав в квартирі АДРЕСА_3 по листопад 2020 року. В подальшому пояснив, що приходив до квартири тільки періодично для власних потреб. Будь яких спільних інтересів з ОСОБА_1 не мав.

Представник відповідача пояснив, що квартира була придбана за кошти які на підставі договору дарування грошових коштів перераховував брат ОСОБА_4 для його особистих потреб. Надав копії банківських документів. Пояснив, що договір дарування коштів нотаріально не посвідчений та не відповідає формі встановленій законом через дію непереборних обставин. Крім того повідомив суд про те, що ОСОБА_4 в період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року разом з ОСОБА_1 не проживав, а проживав у іншій квартирі на підставі договору суборенди.

Відповідач заперечує факт ведення спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 до грудня 2020 року, повідомив суд, що мав стосунки певний період з іншою жінкою, при цьому вважає що придбана у вересні 2020 року квартира є його особистою приватною власністю.

Відповідач та його представник просили Суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Надаючи аналіз доказам поданим сторонами, поясненням сторін та їх представників, суд оцінює їх у сукупності з поясненнями свідків, які були допитані у судовому засіданні:

Допитані в судовому засіданні свідки позивача, а саме

1. ОСОБА_10 (подруга позивача) повідомила, що давно знайома з родиною ОСОБА_9 . Їй достеменно відомо, що подружжя проживало в АДРЕСА_2 . ОСОБА_11 була подругою родини та часто приходила в гості. Спілкувалась як з ОСОБА_12 так і з ОСОБА_13 . Стосунки були нормальні. Повідомила що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 проживали разом як звичайна родина. Побут у них був спільний. Вели домашнє господарство разом. Відомо, що останнім часом робили ремонт в квартирі. Знає, що ОСОБА_13 займався дбав про належні побутові умови проживання сім`ї. ОСОБА_10 не рідко запрошували в гості де спілкувались на різні особисті теми. В квартирі все було по звичайному, як в будь якій сім`ї. Характеризує родину ОСОБА_9 як звичайне подружжя. Крім того їй відомо, що ОСОБА_13 до грудня 2020 року проживав у вказаній квартирі з ОСОБА_12 . Після чого, з`їхав до іншого помешкання. З приводу проживання ОСОБА_13 до грудня 2020 року за іншою адресою нічого не відомо.

2. ОСОБА_16 (колишній сусід подружжя ОСОБА_9 ) повідомив, що добре знає ОСОБА_13 . Проживав з подружжям ОСОБА_9 в одному будинку та під`їзді. Не рідко зустрічався із ОСОБА_13 . ОСОБА_17 як останній уходив на роботу, повертався до дому, виносив сміття, ходив до магазину за продуктами, тощо. Інколи спілкувався з ним на різні побутові теми. ОСОБА_18 періодично до грудня 2020 року. Що відбувалось після цього часу йому не відомо.

3. ОСОБА_19 (колишня сусідка подружжя ОСОБА_9 ) повідомила, що знайома із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . ОСОБА_20 їх знає та їй відомо, що вони проживали разом однією сім`єю до грудня 2020 року в квартирі АДРЕСА_4 . Були сусідами. Відносини були звичайні, сусідські. Їй відомо, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 проживали спільно та вели спільне господарство. Характеризує подружжя ознаками притаманними звичайному подружжю. Їй відомо, що ОСОБА_13 проживав у вказаній квартирі орієнтовно по грудень 2020 року. Що відбувалось потім їй не відомо.

4. ОСОБА_21 (колишня сусідка подружжя ОСОБА_9 ) повідомила, що знає родину ОСОБА_9 дуже тривалий час. Характеризує родину ОСОБА_9 як звичайну сім`ю що проживала звичайним сімейним життям. Спілкувалась як з ОСОБА_12 так і з ОСОБА_13 . Відносини були добросусідські. Їй відомі детальні подробиці з життя родини, та навіть те, що ОСОБА_13 полюбляв палити сигарки на балконі де вона його часто бачила. За її словами ОСОБА_13 постійно проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_12 до грудня 2020 року. Що сталось після цього їй не відомо.

5. ОСОБА_22 (батько ОСОБА_1 ) повідомив суду, що ОСОБА_12 є його донькою. ОСОБА_13 доводиться йому зятем. Характеризує подружжя позитивно. Дуже часто спілкувався із ОСОБА_13 та навіть товарищував з ним. Часто приходив у гості до помешкання, як правило раз на тиждень. Знав про все що відбувається в родині. Повідомив, що під кінець спільного проживання подружжя навіть займався із ОСОБА_13 ремонтом замка від вхідних дверей до помешкання. Повідомив що спілкувався з ОСОБА_13 на чоловічі теми та йому навіть відомі певні делікатні моменти подружнього життя подружжя, коли він невчасно приходив до помешкання. З яких причин ОСОБА_13 прийняв рішення розлучитись йому не відомо. Де проживає ОСОБА_13 після грудня 2020 року йому не відомо.

6. ОСОБА_23 (мати ОСОБА_1 ) повідомила що, ОСОБА_13 приходиться їй зятем. З часу одруження проживав з ОСОБА_12 однією сім`єю. Відносини в родині ОСОБА_9 були звичайні. Всі побутові питання та проблеми вирішували спільно. Подружжя проживало спільно протягом усього часу. Відносини між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 були нормальні притаманні родині. Побут та господарство було завжди спільним. По суті, після одруження на дочці, ОСОБА_13 прописали у вказаній квартирі, де вони проживали спільно протягом усього часу. Чому ОСОБА_13 прийняв рішення розлучитись їй не відомо та що відбувалось після грудня 2020 року вона не знає.

Допитані в судовому засіданні свідки відповідача, а саме

1. ОСОБА_24 (двоюрідний племінник ОСОБА_4 ) повідомив суд, що проживає у Вінницькій області. Є родичом ОСОБА_13 по батьківській лінії. Повідомив суд, що особисто з ОСОБА_12 практично ніколи не спілкувався. Відносини з нею нейтральні. Все що знає йому відомо зі слів двоюрідного дяді ОСОБА_4 . Останній декілька разів приїзжав до нього у відпустку, на відпочинок та розповідав про сімейне життя. Повідомив, що ОСОБА_13 негативно характеризував сімейні відносини. Інформації відносно особистого сімейного життя подружжя ОСОБА_9 , їх побуту, ведення господарства, взаємного відношення не повідомив. Посилався на те, що йому все відомо від ОСОБА_4 .

2. ОСОБА_25 (колишній колега по роботі, друг ОСОБА_4 ) повідомив суд, що дуже тривалий час знає ОСОБА_4 . Йому відомо, що останній працює лікарем поліклініки 1 Центрально міської лікарні № 1 м. Житомира. Після того як працевлаштувався на роботу до поліклініки познайомився із ОСОБА_4 . Почали товаришувати та спілкувались на різні теми. Про те що ОСОБА_12 є дружиною ОСОБА_13 йому було відомо, але спілкувався він переважно з ОСОБА_13 . Повідомив, що неодноразово був вдома у подружжя ОСОБА_9 де на прохання ОСОБА_13 займався ремонтом та налаштуванням ноутбука, встановленням комп`ютерних програм. Охарактеризував помешкання родини. Під час одного з візитів, йому стало відомо про наявність рішення суду про розірвання шлюбу. В подальшому, неодноразово зустрічав ОСОБА_13 в м. Житомирі, який за його словами мешкав ймовірно вже за іншою адресою. Про те, що ОСОБА_13 розлучився та придбав квартиру йому було відомо.

Враховуючи правовідносини, що склались між сторонами суд вирішує питання встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сім`єю з одночасним вирішенням питання, щодо визнання права позивача на частку у спільній власності з огляду на наступне:

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №524/10054/16, від 11квітня 2023 року у справі №165/2346/20.

Надаючи оцінку сукупності доказів, суд дійшов висновку, що знайшов підтвердження матеріалами справи той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 30.09.2019 року (20.09.2019 року згідно тексту позовної заяви) року по 01.12.2020 року перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, під час яких вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, святкували родинні події та свята, проводили ремонтні роботи за місцем спільного проживання.

Допитані в судовому засіданні свідки як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача підтвердили той факт, що позивач та відповідач проживали спільно однією сім`єю з моменту одруження. Такі обставини визнаються сторонами та не заперечуються. Вирішуючи питання періоду спільного проживання суд вважає більш переконливими докази позивача та пояснення свідків позивача оскільки вони є грунтовними, змістовними та не спростовані відповідачем в судовому засіданні. Пояснення свідків відповідача суд не приймає до уваги, оскільки в основній частині свідки посилались на інформацію отриману зі слів відповідача. Надаючи оцінку доказам відповідача (зокрема договору суборенди житла, договору дарування коштів) у їх сукупності з іншими доказами, суд відноситься до них критично і вважає що їх наявність не впливає на правильність вирішення справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 30.09.2019 року по 01.12.2020 рокута про наявність підстав для задоволення позову в цій частині вимог.

Наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У статті 60 СК України (яка міститься у главі 8 цього Кодексу) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно із статтею 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої-третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Судом встановлено, що під час проживання сторін у справі однією сім`єю як чоловік та дружина, відповідачем було придбано нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101).

Відтак, указане майноє спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а їх частки у цьому майні є рівними. При цьому, на думку суду, презумпція спільності права власності належними та допустимими доказами не спростована. За таких обставин, заперечення відповідача про те, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про визнання спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 та наявність підстав визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі п.3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 30.09.2019 року по 01.12.2020 року.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 квартиру АДРЕСА_5

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 .

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 3381 (три тисячі триста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНОКПП НОМЕР_2 . Адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя Ю. І. Драч