Справа № 162/890/23
Провадження № 2/162/220/2023
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Савича А.С.,

з участю секретаря судового засідання Гичук О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Сацик Т.Т. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернулась до суду з даною позовною заявою. Свій позов мотивує тим, що 24.04.2015 між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, про що Хоцунською сільською радою Любешівського району Волинської області зроблено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Заочним рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 22.05.2023 шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі, за рахунок спільних матеріальних затрат, спільної праці і спільних зусиль сторонами було збудовано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок був збудований у 2020 році, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.02.2021 власником є ОСОБА_2 . Домовленості про добровільний порядок поділу цього майна після розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 не було досягнуто. Зазначає, що житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і, з огляду на це, потребує поділу судом, як спільної сумісної власності подружжя. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0.2188 га, кадастровий № :03:001:0521, де власником згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, також рахується лише відповідач ОСОБА_2 . Вважає, що оскільки спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, кожен з подружжя має частку у спільно набутому будинку, тому в такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. А тому, позивач ОСОБА_3 має право на визнання за нею право власності на майно спільної сумісної власності подружжя: на частини житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка виділена для обслуговування будинку. Враховуючи вищевикладене просить суд, визнати житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_3 право власності на частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2188 га (кадастровий номер :03:001:0521). Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по справі.

Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с.22).

Представник позивача ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні позов визнав повністю також просив його задовольнити.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачами.

Враховуючи визнання позову відповідачем, суд ухвалив про розгляд справи по суті у підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом.

В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2015, який розірвано заочним рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 22.05.2023 (а.с.5).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 199120137 від 05.02.2020, вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер :03:001:0521, площею 0,2188 га є приватною власністю ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 24.01.2020 (а.с.7).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 242640234 від 02.02.2021, вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є приватною власністю ОСОБА_2 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області та технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна (а.с.8-12).

Згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 105.9 кв.м., площа житлових приміщень 57.7 кв.м. становить 331565,00 грн. (а.с.13).

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 77, 78 ЦПК України).

Враховуючи надані позивачем докази, які є належними і допустимими, судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, із земельною ділянкою, на якій вони розміщені, були набуті за час перебування сторін у шлюбі (що не заперечується й відповідачем у судовому засіданні), а відтак суд дійшов висновку про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позов слід задовольнити повністю.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 77, 78, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2188 га (кадастровий номер :03:001:0521).

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 27 листопада 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддя: А.С. Савич