Ухвала

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 523/16981/20

провадження № 61-11844св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ),

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - адвокатом Бондарем Олександром В`ячеславовичем, на рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 17 червня 2021 року у складі судді Сувертак І. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позов обґрунтований тим, що 21 вересня та 12 листопада 2015 року між ним та ОСОБА_3 укладений договір позики, за умовами якого 15 жовтня 2015 року позивач перерахував відповідачці із використанням системи SWIFT гроші у сумі 17 412,00 доларів США та 14 листопада 2015 року перерахував відповідачці із використанням системи Вестерн Юніон ( Western Union ) гроші у сумі

4 000,00 доларів США. Відповідачка зобов`язалася повернути указані грошові кошти протягом чотирьох років із дня отримання позики. Протягом

2016-2018 років відповідачка повернула частину позики на загальну суму

3 815,00 доларів США. Іншу частину грошових коштів відповідачкою позивачу не повернуто, незважаючи на те, що строк повернення коштів сплинув, у зв`язку з чим

у відповідачки утворилась прострочена заборгованість. На початку квітня

2020 року позивач направив вимогу про повернення грошових коштів на адресу відповідачки, проте остання залишила цю вимогу без уваги та ігнорує його телефонні дзвінки.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачки на свою користь основну суму боргу у розмірі 17 597,00 доларів США та 3 % річних - 510,55 доларів США за користування коштами.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 18 107,55 доларів США, що складається з суми основного боргу у розмірі - 17 597,00 доларів США та 3 % річних у розмірі -

510,55 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану ОСОБА_7 , залишено без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року - без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який встановивши, що зміст переписки сторін стосується намагання відповідачки придбати квартиру за кошти, які позивач погодився перерахувати відповідачці в обумовленій сумі у доларах США, а також домовленості сторін щодо повернення відповідачкою грошових коштів позивачу частинами щомісячно на протязі чотирьох років, узгоджується

з фактичним перерахунком позивачем відповідачці грошових коштів у доларах США та частковим їх поверненням відповідачкою позивачу, тому наявні підстави для задоволення позову про стягнення частини неповернутої позики та процентів на підставі частини другої статті 625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання за договором позики.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Бондара О. В. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі

№ 910/1162/19. Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), зокрема, щодо застосування частини першої статті 1046

ЦК України.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_8 подав до суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки судами повно та всебічно встановлені обставини справи, яким надана правова оцінка та ухвалені законні і обґрунтовані рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження

у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення

у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 січня 2023 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 916/3027/21. Ухвала обґрунтована тим, що під час розгляду касаційної скарги виявлено суперечливу судову практику в питанні чи є роздруківки з месенджерів належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 ГПК України, а також чи можуть вони підтвердити факт існування між сторонами договірних відносин та виконання умов таких договорів.

Ухвалою від 15 березня 2023 року Великою Палатою України справа № 916/3027/21 прийнята до розгляду.

На переконання колегії суддів визначальним для правильного вирішення цієї справи № 523/16981/20 є вирішення правового питання: чи є роздруківки переписки у месенджерах належними та допустимими доказами укладення договору, і таке правове питання перебуває на вирішенні Великої Палати Верховного Суду, тому наявні підстави, передбачені пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України для зупинення касаційного провадження у справі.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 916/3027/21.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 523/16981/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_3 , подану представником - адвокатом Бондарем Олександром В`ячеславовичем, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 916/3027/21.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко