Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/6835/23
Провадження № 2/644/2557/23
28.11.2023

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

За участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,

За участю позивача ОСОБА_1 ,

Представника відповідача адвоката Цуркана Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ:

07.09.2023 року позивачем подано до суду відповідну позовну заяву. Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в сумі 240900 гривень, а також просив стягнути з відповідачки судові витрати в сумі 2409 грн, за оплату судового збору.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 21.05.2019 року ним було укладено з відповідачкою договір оренди№0006 автомобіля марки Geely CK, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року, який належав громадянину ОСОБА_3 .. З метою виконання умов Договору ним було сплачено орендну плату на загальну суму 14280 грн, однак 11.07.2019 року, на вимогу ОСОБА_3 , він повернув автомобіль, для ремонту двигуна, хоча він був справний. Натомість, йому було надано іншій автомобіль Geely CK, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2012 року, який був в незадовільному технічному стані. 14.07.2019 року він повернув замінений автомобіль власнику. Термін ремонту автомобіля марки Geely CK, державний номерний знак НОМЕР_1 , був визначений сторонами в один тиждень, але після спливу цього строку автомобіль йому повернутий не був. Оскільки автомобіль не був йому повернутий, договір оренди не був нотаріально посвідчений, він звернувся до суду та рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.08.2020 року по справі №644/4906/20 договір оренди було розірвано, стягнуто з відповідачки суму в розмірі 12240 грн.

З огляду на зазначені обставини, вважав, що неправомірними діями з боку відповідачки щодо неповернення їй орендованого автомобіля за договором, він отримав суттєву моральну шкоду. Автомобіль йому був потрібний для роботи у таксі, це єдине джерело його доходу. Посилався на вимоги ст.ст. 15, 22, 23, 1167 ЦК України, п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та зазначав, що внаслідок вчинених відповідачкою незаконних дій він зазнав моральних страждань, дії що вчинені відповідачкою призвели до того, що порушився його звичайний нормальний спосіб життя, він потратив багато часу та грошових коштів для вирішення проблем з відповідачкою, у зв`язку із чим зазнав душевних страждань. При цьому, не дивлячись на те, що з часу вчинення незаконних дій з боку відповідачки сплинув тривалий період часу, відповідачка не вжила заходів для добровільного відшкодування йому моральної шкоди та не сприяла усуненню негативних наслідків вчиненого правопорушення. Зазначене не може не відобразитись на характері та обсязі душевних психічних страждань, який він зазнав та продовжує зазнавати. Вважав, що є очевидним вчинення з боку відповідачки дій пов`язаних з наданням йому в оренду несправного автомобіля, укладання договору без нотаріального оформлення, спричинило йому моральну шкоду. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, які він поніс, їх тривалість, можливість відновлення немайнових втрат, вважав розумним та справедливим визначити суму відшкодування у відповідному розмірі.

Обґрунтовував стягнення моральної шкоди: причинно-наслідковим зв`язком між діями відповідачки та завданої йому моральної шкоди є оціночна вартість автомобіля згідно до п.п.2.2.6 Договору оренди, при виконанні всіх умов з його сторони, сплати всіх орендних платежів, відповідачка повинна була оформити право власності на автомобіль на нього, він розраховував мати у власності саме цей автомобіль вартістю в 240900 грн. Але відповідачка ввела його в оману, тому буде справедливо стягнути з неї на його користь саме таку суму моральної шкоди, яка полягає у зниженні та не стійкому настрої, нервозності,

дратівливості, порушенні сну, гіпертонічній кризі, побоюванні про майбутній стан здоров`я, приниженні честі та гідності. Моральні страждання стали наслідком введення його в оману, порушенням відповідачкою вимог законодавства, полягає у його стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій, що викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого у нього погані самопочуття, пригнічений настрій, важкість виконання повсякденних обов`язків, знижений нестійкий настрій. Також, для відновлення свого порушеного права він витрачав значні зусилля та свій час для його відновлення.

Представником відповідачки було подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву представник відповідачки зазначав, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.08.2020 року №644/4906/20 за позовом ОСОБА_1 до відповідачки, 3-я особа ОСОБА_3 договір оренди транспортного засобу №0006 від 21.05.2019 року, був визнаний нікчемним. Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язання повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема і тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. За вказаним рішенням до відповідачки було застосовано наслідки недійсності правочину та стягнуто на користь позивача 12240 гривень внесених ним коштів за договором оренди транспортного засобу та 719 грн 96 копійок за витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто позовна вимога щодо визнання договору нікчемним була задоволена, і тому договір не може створювати жодних правових наслідків. Дане рішення набрало законної сили, не оскаржувалось ОСОБА_1 в апеляційному порядку. Тобто, договір оренди є нікчемним, усі збитки за договором відшкодовані у повній мірі, а тому позивач не має підстав для звернення з позовом про стягнення моральної шкоди. Окрім того, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.08.2023 року по цивільній справі №644/10801/21 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідачки про стягнення коштів відмовлено. В поданій позовні заяви від 07.09.2023 року наявність моральної шкоди позивачем не пояснюється, відсутнє її обґрунтування, та не підтверджується жодними доказами. Вважав, що позовна вимога спрямована ні на що інше, як незаконне збагачення за рахунок Відповідачки. Посилався на вимоги ст. 12 ЦПК України, рішення Європейського суду з прав людини щодо «принципу процесуальної рівності сторін», «ефективності справедливого розгляду», вимоги ст.ст. 76, 77, 80, 89 ЦПК України щодо доказів, їх оцінки, доказування, обов`язку сторони довести ті обставини на які вона посилається, та вважав, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у зв`язку із відсутністю порушеного права Позивача. Окрім того, посилався на те, що орієнтовний розмір судових витрат на даний час з боку відповідачки становить 5000 гривень, вказана сума складається із можливих понесених витрат на правову допомогу. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог та провести розподіл судових витрат.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач посилався на те, що не погоджується із доводами представника позивача, що позовна вимога спрямована ні на що інше, як незаконне збагачення за рахунок відповідачки. Зазначав, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.08.2020 року №644/4906/20 було стягнуто з відповідачки на його користь грошові кошти в сумі 12240 грн та витрати по сплаті судового збору, лише 04.12.2020 року частково, за рішенням суду, в примусовому порядку, майже через 500 днів, після повернення автомобіля власнику, йому було перераховано кошти, вважав, що таким чином відповідач завдала йому моральної та матеріальної шкоди.

В судовому засіданні позивач доводи позову підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідачки проти задоволення позову заперечував, просив врахувати доводи відзиву та відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі N 303/2147/14-ц (провадження N 6-1790 цс 15) зроблено висновок: "Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Тобто, законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства.

21.05.2019 року муж позивачем та відповідачкою було укладено договір оренди №0006, відповідно до предмету якого орендодавець надає в строкове платне користуванні, а орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування, легковий автомобіль марки Geely CK, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість автомобіля на момент передачі в оренду складає 240900 гривень. За Актом прийому-передачі автомобіль від 21.05.2019 року автомобіль був переданий у технічно справному вигляді.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 15.08.2023 року у справі №644/10801/21, предметом розгляду була позовна заява ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів. За позовом позивач просив стягнути матеріальні та моральні збитки в сумі 504660 грн.. Відповідно до змісту рішення, судом було відхилено посилання позивача в позовній заяві на те, що невиконанням вказаного договору №0006 від 21.05.2019 року йому було заподіяно шкоду, з посиланням на вимоги ст. 216 ЦК України, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані із його недійсністю. Відмовлено позивачу даним рішенням у стягненні моральної шкоди, оскільки вона підлягає відшкодуванню винною стороною, а позивачем будь-яких доказів завдання йому такої шкоди не надано.

Окрім цього, із змісту цього ж рішення вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.08.2020 року у справі №644/4906/20 було визнано недійсним (нікчемним) договір оренди транспортного засобу №0006 від 21.05.2019 року укладеним між сторонами щодо відповідного транспортного засобу та застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину, стягнуто на користь позивача з відповідачки грошові кошти в розмірі 12240 грн, стягнуто судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам та відмовлено у стягненні витрат на правову допомогу. Рішення набрало законної сили.

В судовому засіданні сторони повідомляли, що рішення судів в апеляційному порядку не оскаржувались.

Позивачем надано копію квитанції від 04.12.2020 року щодо зарахування коштів в сумі 12178,80 грн, державною виконавчою службою, як грошових коштів стягнутих з ОСОБА_2 , тобто в процесі виконання рішення суду від 03.08.2020 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведених обставин, які встановлені двома судовими рішеннями, що набрали законної сили, доводів сторін, суд вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню. Укладеним договором, що був визнаний недійсним (нікчемним) не було передбачено відшкодування моральної шкоди, окрім того, за результатами розгляду справи було застосовано наслідки недійсного договору та грошові кошти були частково сплачені в рамках виконавчого провадження через 3 місяці після набрання рішенням законної сили.

Окрім того, позивачем не було доведено завдання моральної шкоди неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, вини відповідачки щодо завдання такої шкоди в позадовоговірних відносинах, а питання відшкодування завданої моральної шкоди виходячи з вимог Закону України «Про захист прав споживачів» було предметом розгляду суду в рамках іншого судового провадження та в задоволенні позову було відмовлено за недоведеністю. Тобто, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.1, 3, ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідачки на користь позивача не підлягає стягненню сплачений судовий збір, оскільки суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником відповідачки було зазначено у відзиві на орієнтовний можливий розмір витрат на правову допомогу в сумі 5000 гривень та у відзиву представник просив вирішити питання про розподіл судових витрат. Але при цьому, представником відповідача не було зроблено заяву в під час розгляду справи щодо наявності відповідних доказів щодо підтвердження витрат на правову допомогу, та намір їх надати суду, в порядку встановленому процесуальним законом.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що оскільки витрати на правову допомогу підлягають доказуванню, а стороною відповідача таких доказів суду не надано, підстав для стягнення відповідних витрат з позивача на користь відповідачки суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 76, 81, 82, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 28.11.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

У зв`язку із оголошенням вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідачка ФОП ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрована АДРЕСА_2 .

Представник відповідача адвокат Цуркан Роман Андрійович, діє на підставі ордера, свідоцтва, адреса для листування АДРЕСА_3 .

Головуючий: суддя О.В. Бугера