Апеляційне провадження №22-ц/824/6450/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей.

В обґрунтування позову зазначив, що від шлюбу з відповідачем має двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Враховуючи, що відповідач не надає позивачу додаткових коштів на утримання дітей, позивач просить суд стягувати на її користь кошти з відповідача на утримання спільних дітей у розмірі 31 520, 70 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач направила апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 3 вересня 2010 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 7 березня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт проживання дітей з позивачкою не оспорювався та не заперечувався відповідачем у справі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2021 року, яке було змінено постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року в частині дати, з якої стягуються аліменти, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньок у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що визначені позивачем витрати на дітей не є додатковими витратами на утримання дітей в розумінні СК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та подану позивачем апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду встановила, що доводи апеляційної скарги фактично ідентичні вимогам позовної заяви. Звертаючись із позовом про стягнення додаткових витрат на дітей, позивач визначає такі витрати наступним чином: витрати на навчання старшої доньки у НВЗО «Школа-Ліцей «Обдарована»; витрати на репетитора для молодшої доньки для підготовки до вступ у школу, витрати на лікування карієсу молочного зубу, витрати на відпочинок дітей на базі відпочинку « Любич », витрати на придбання книжок та канцелярських товарів для дітей, витрати на медичний огляд дітей, витрати на придбання ліків для дітей, на придбання лінз для окулярів. Оскільки загальна сума вказаних витрат за період з 1 вересня 2018 року по 31 січня 2022 року становить 63041,40 грн., просила стягнути з відповідача 31520,70 грн. Вказаним твердженням позивача суд першої інстанції надав належну правову оцінку та обґрунтування, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до контракту від 2 вересня 2019 року та від 1 вересня 2020 року ОСОБА_4 навчається у НВЗОШЛ «Обдарована». Дослідивши надані позивачем докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що навчання ОСОБА_4 у вказаному ліцеї не пов`язано з розвитком певних її здібностей, не викликані особливою схильністю дитини до навчання, а отже кошти, витрачені на таке навчання, не є додатковими витратами.

Також позивачем до справи долучена значна частина квитанції на купівлю книжок, письмового столу та канцелярських приладів, які суд першої інстанції правомірно визнав такими, що не є додатковими витратами на дитину, оскільки зазначені речі та предмети, є такими, що не зумовлені особливими обставинами.

Стосовно долучених квитанцій про купівлю ліків для дітей, суд першої інстанції вірно зазначив, що до позовної заяви не було долучено жодних доказів, що вказані ліки були призначені дітям лікарем і є необхідними для лікування важкої (хронічної) хвороби дитини. Крім того, надані копії чеків про купівлю ліків не можливо ідентифікувати та встановити, що ліки, зазначені в них, куплялись саме для дітей позивачки та взагалі куплялись саме позивачкою. Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що такі витрати також не є додатковими витратами, в розумінні норм Сімейного кодексу України.

Позивачкою суду надано копію квитанції про сплату нею коштів у розмірі 5988 грн. за відпочинок на базі відпочинку « Любич », який, як зазначила позивач, був зумовлений необхідність соціального розвитку дітей у суспільстві та необхідністю організації їм відпочинку. Таким чином зазначений відпочинок дітей не був зумовлений особливими обставинами, не був необхідний з точки зору важливого та необхідного лікування дітей (тяжка хвороба, каліцтво), а також не був пов`язаний із розвитком особливих здібностей дітей позивача та відповідача, а отже суд першої інстанції вірно встановив, що такі витрати не є додатковими витратами на дітей в розумінні СК України.

Також суд першої інстанції вірно встановив, що кошти, сплачені позивачкою на репетитора для молодшої доньки для підготування її до школи, також не є додатковими витратами, оскільки кошти, витрачені на підготовку до вступу до школи, не можуть вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України.

Додана позивачкою до позову копія чеку від 28 травня 2022 року про купівлю лінз в оптиці також обґрунтовано не була визнана судом першої інстанції як доказ додаткових витрат з урахуванням відсутності у матеріалах справи будь-яких доказів того, що одна чи обидві дитини мають проблеми із зором та потребують носіння окулярів/лінз (виписка лікаря, рецепт на окуляри тощо).

Долучені до позовної заяви консультативні виписки лікаря МЦ «Дитина», НДСЛ «ОХМАТДИТ» та чек на проведення ЕКГ, а також на лікування карієсу молочного зуба, не є додатковими витратами, оскільки стосуються загального стану здоров`я дітей, проведення огляду та не пов`язанні із тяжкою хворобою чи каліцтвом.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Окремо колегія суддів апеляційного суду зазначає, що постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року у справі №755/16844/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було встановлено розмір аліментів та визначено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 30.09.2021 року і до повноліття дітей.

У вказаній справі судом першої та апеляційної інстанції вже частково були відхилені вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання малолітніх дітей, аналогічних тим, що були заявлені й у даній справі.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько