Справа № 630/731/23
Номер провадження 2/629/1011/23
23.11.2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Цендри Н.В., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Люботинської міської ради Харківської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, суд
11 вересня 2023 року до Лозівського міськрайонного суду Харківської області за підсудністю із Люботинського міського суду Харківської області надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Люботинської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що має дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком малолітньої дитини є ОСОБА_2 , відповідач по справі. Донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач покинув дитину та ніякої уваги їй не приділяє, матеріально не допомагає, не виявляє бажання бачити дитину, розвитком дитини не цікавиться, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. В зв`язку з чим просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
13 вересня 2023 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.
02 жовтня 2023 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області.
Позивач та її представник - адвокат Головко В.В. у підготовче судове засідання не з`явилися, представником надано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.
Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечує. Зазначив, що викладене в позовній заяві відповідає дійсності, так як не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька знаходиться на повному утриманні позивача. З дитиною не спілкується та не піклується про неї.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Люботинської міської ради Харківської області у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі представника.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі представника.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області 12.02.2013 року.
Із акту складеного ОСН №65 від 10.07.2023 року, вбачається, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини ОСОБА_2 не мешкає з сім`єю, не забезпечує догляд та виховання дитини.
Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Миренергоком» від 14.07.2023 року №0000-000003, ОСОБА_1 працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Миренергоком» з 22.01.2021 року. На даний момент займає посаду начальника проектно-кошторисного бюро (групи).
Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору дарування посвідченого Гонтаренко С.Л., приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області 02.11.2010 року.
Із довідки завідувача Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №143 комбінованого типу Харківської міської ради» від 05.07.2023 №01-63/39, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідувала заклад з 01.09.2016 року по 31.08.2018 року. Зі слів вихователя вихованням дитини займалася лише мама. Батько жодного разу не відвідував заклад, батьківські збори, свята.
Із характеристики директора Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №68 Харківської міської ради Харківської області на ученицю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що дівчинка виховується мамою. Матір приділяє багато уваги вихованню, розвитку доньки. Цікавиться шкільним життям доньки, відвідує батьківські збори, приходить на індивідуальні консультації до вчителя. Батько - упродовж навчальних років не брав участі в учбовому процесі та шкільному житті доньки, зв`язок із класним керівником та адміністрацією школи не підтримував. Батько не приймав участі у вихованні дитини.
Згідно повідомлення директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради Харківської області від 26.07.2023 №01-34/494, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради Харківської області, має підписану 12.05.2018 року декларацію про надання медичної допомоги з лікарем педіатром ОСОБА_4 . За час перебування на обліку дитина відвідувала лікаря у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка сумлінно виконувала рекомендації лікаря. Батько ОСОБА_2 медичний заклад разом з дитиною не відвідував, здоров`ям своєї доньки не цікавився та взагалі за весь час перебування на обліку дитини лікар не бачила батька з нею у лікарні.
Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, вбачається, що враховуючи найкращі інтереси дитини ОСОБА_3 , яка потребує піклування та підтримки, яку вона може отримати зі сторони рідної матері, орган опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підтвердження умов проживання дитини позивачем надано фотокартки, згідно яких остання мешкає в комфортних умовах та забезпечена всім необхідним для навчання та розвитку.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України).
Відповідно до ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.
Судом встановлено, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча повинен це робити.
На підставі викладеного, зважаючи на те, що в вищезазначених нормах Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також враховуючи те, що ч.1 ст. 20 цієї ж Конвенції, передбачено, що дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою, для фізичного, духовного, інтелектуального розвитку дитини, в її же інтересах, враховуючи висновок органу опіки та піклування, дослідженні докази в судовому засіданні, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дитини, що на думку суду, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її належному вихованню і розвитку.
Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).
Щодо вимог про стягнення аліментів, заявлених разом із позовною заявою про позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.
Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом.
У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Враховуючи, що відповідачем доказів неможливості утримувати доньку через стан здоров`я, наявності інших осіб на утриманні або інших обставин, які мають істотне значення для вирішення справи, не надано, а також враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, та стягує з відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною віку повноліття.
Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, та має забезпечити право малолітньої ОСОБА_3 на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.
Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 03.08.2023 року.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, від якого позивач звільнена.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Люботинської міської ради Харківської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів- задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Краснопавлівка, Лозівського району, Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести відомості до актового запису про народження №19 складеного 12.02.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Краснопавлівка, Лозівського району, Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Люботин Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.08.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Представник позивача-адвокат Головко Вікторія В`ячеславівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1582 від 04.01.2017 року, адреса для листування: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Треті особи: Служба у справах дітей Люботинської міської ради Харківської області, місцезнаходження: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, буд.26, .

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, місцезнаходження: Харківська область, м. Люботин, вул.Слобожанська, буд.26, .

Суддя Наталія ЦЕНДРА