КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/9741/2023
Справа № 372/404/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області в складі судді Тиханського О.Б., ухвалене в м. Обухів 02 березня 2023 року у справі за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про витребування земельних ділянок,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року заступник прокурора Київської області звернувся із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про витребування земельних ділянок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000148 від 23 січня 2013 року за ознаками злочинів, передбачених частинами третьою, четвертою статті 358, частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 209, частинами другою, третьою статті 358, частиною другою статті 364, частиною другою статті 366, частиною першою статті 255 КК України.

Під час проведення досудового розслідування установлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено наступні договори, які посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14:

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13646, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:006:0016, яка розташована в смт. Козин Обухівського району, Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13666, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:006:0010, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13661, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:002:0017, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13641, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером :06:002:0015, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13631, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:002:0013, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13636, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,6000 га із кадастровим номером :06:003:0098, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в: реєстрі за № 13611, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,6000 га із кадастровим номером :06:003:0097, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13616, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,6000 га із кадастровим номером :06:003:0096, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13671, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером :06:003:0094, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13656, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:003:0090, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13651, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:003:0088, яка розташована в смт. Козин Обухівського району, Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13626, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:003:0087, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;

договір від 23 жовтня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі за № 13621, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:003:0072, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області.

На підставі вказаних договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 отримані наступні державні акти:

серії ЯЕ № 954890 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:006:0016;

серії ЯЕ № 954881 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:006:0010;

серії ЯЕ № 954888 від 02.11.07 на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:002:0017;

серії ЯЕ № 954885 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером :06:002:0015;

серії ЯЕ № 954883 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:002:0013;

серії ЯЕ № 954889 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 , на земельну ділянку загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером :06:003:0094;

серії ЯЕ № 954887 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:003:0090;

серії ЯЕ № 954886 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:003:0088;

серії ЯЕ № 954884 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 1,4000 га із кадастровим номером :06:003:0087;

серії ЯЕ №: 954882 від 02 листопада 2007 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером :06:003:0072.

За результатами об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: :06:003:0098, :06:003:0097, :06:003:0096 ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯЕ № 954891 від 02 листопада 2007 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 1,8000 га із кадастровим номером :06:003:0096.

Вказував, що під час проведення досудового розслідування установлені порушення вимог земельного та лісового законодавства при укладенні договорів купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . В ході розслідування кримінального провадження № 0000148 від 23 січня 2013 установлено, що вказані як підстава набуття ОСОБА_3 права власності на спірні земельні ділянки, договори купівлі-продажу в 2004 році останнім не укладались, що підтверджується протоколами допитів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , поданими нотаріусом ОСОБА_14 звітами про вчинені нотаріальні дії, а також вилученими під час досудового розслідування у ОСОБА_13 реєстрів вчинених нотаріальних дій нотаріуса ОСОБА_14 за період з 16 січня 2004 року по 22 квітня 2004 року, які нібито були викрадені у останньої. Крім того заявка на друк державних актів на право власності серії ЯА № № 864702, 864683, 574715, 864679, 864700, 574716, 864680, 864678 від 10 червня 2004 року, 864695, 864699, 864698, 864696, 574716 від 11 червня 2004 року була подана Держкомземом України лише 02 вересня 2005 року, що вказує на неможливість їх видачі у 2004 році.

Також установлено, що державні акти вказаної серії Головним управлінням Держкомзему у Київській області були видані на Управління земельних ресурсів у Миронівському районі за накладною № 141 від 22 грудня 2005 року Миронівським відділом земельних ресурсів. 14 липня 2006 вказані бланки державних актів були передані Миронівському районному центру ДЗК на підставі накладної № 21. Звіти про використання Миронівським районним центром ДЗК вказаних бланків державних актів до Миронівського відділу земельних ресурсів не надходили, що підтверджується допитами співробітників.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що спірні земельні ділянки ніколи не знаходились в межах смт. Козин, а розташовані орієнтовно в 3 км від меж вказаного населеного пункту, що підтверджується інформацією Козинської селищної ради, схемою формування селищної ради та іншими графічними матеріалами. Водночас спірні земельні ділянки в силу положень статей 19, 57, 84 ЗК України та статті 5 ЛК України, відносились до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувались для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України. Так, згідно інформації ДП «Київське лісове господарство», викладеної в листі № 02-1008 від 30 листопада 2011 року спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду Козинського лісництва, розміщені в кварталах 10, 14, 15, 18, 19, 20, 24 на території Козинської селищної ради.

Позивач також вказував на те, що рішення про вилучення та розпорядження спірними земельними ділянками лісогосподарського призначення мав право приймати лише Кабінет Міністрів України. Крім того при набутті права власності відповідачами на спірні земельні ділянки змінено їх цільове призначення із земель лісогосподарського призначення на землі для ведення підсобного селянського господарства. Зміна цільового призначення спірних земельних ділянок відбулась з порушенням частини першої статті 20 та статті 207 ЗК України, а саме - без прийняття компетентним органом відповідного рішення, за відсутності згоди спеціально уповноваженого органу у сфері лісових ресурсів - Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та без нарахування і сплати втрат лісогосподарського виробництва у зв`язку з вилученням лісових земель для нелісогосподарських потреб. Таким чином ОСОБА_3 на час укладення договорів купівлі-продажу від 23 жовтня 2007 спірних земельних ділянок - не був їх власником. Земельні ділянки мають бути витребувані із незаконного володіння відповідача на користь держави в особі КМ України та у постійне користування ДП «Київське лісове господарство».

Заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі КМ України, ДП «Київське лісове господарство», з урахуванням уточнених позовних вимог, просив витребувати на користь держави в особі КМУ та у постійне користування ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки із кадастровими № :06:006:0016, :06:006:0010, :06:002:0017, :06:002:0015, :06:002:0013, :06:003:0096, :06:003:0094, :06:003:0072, :06:003:0088, :06:003:0087, :06:003:0090 загальною площею 12,6000 га. вартістю 69368,54 грн. та стягнути з відповідача на користь прокуратури Київської області сплачений судовий збір.

Постановою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року по даній справі скасовано, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції, зокрема з підстав перевірки повноважень заступника прокурора Київської області повноважень звернення до суду за даним позовом.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року позовні вимоги в частині позовних вимог Державного підприємства «Київське лісове господарство» залишено без розгляду.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2022 року залучено Київську обласну державну адміністрацію як правонаступника органу, в інтересах якого подано позов, Кабінету Міністрів України (а. с. 194 т. 5).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року позов задоволено, витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки із кадастровими номерами :06:006:0016, :06:006:0010, :06:002:0017, :06:002:0015, :06:002:0013, :06:003:0096, :06:003:0094, :06:003:0072, :06:003:0088, :06:003:0087, :06:003:0090 загальною площею 12,6000 га., загальною вартістю 69368,54 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області судові витрати за сплату судового збору за подачу позову у розмірі 19200 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі.

Посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 15 березня 2023 року в справі № 372/1629/17, яким розглядалось питання застосування строку позовної давності в аналогічній справі, яка обумовлена обставинами розслідування того ж кримінального провадження та вимогами прокурора щодо земельних ділянок в одному ж масиві з тими, що є предметом спору в оскаржуваному рішенні.

Вказував, що прокурор обґрунтовує позов посиланням виключно на матеріали кримінального провадження, яке фактично триває. Хоча кримінальну справу було вперше порушено ще у березні 2008 року, досудове розслідування тривало з перервами 9,5 років, а обвинувальний акт направлено до суду у вересні 2017 року. Документи, зібрані (створені) стороною держави в особі правоохоронних органів, містять фактичний матеріал, який незаперечно свідчить про те, що державі в особі її компетентних працівників, найперше працівників органів прокуратури, було відомо про всі істотні обставини спірних правовідносин ще з кінця 2007 року - першої половини 2008 року.

Зазначав, що при ухваленні рішення судом не взято до уваги документи, надані відповідачем, не розглянуто доводів відповідача про те, що Кабінет Міністрів України, поза всяким сумнівом, впродовж 3-річного строку позовної давності від листопада 2007 року мав об`єктивну можливість довідатись про порушення свого права та про осіб, які це право порушили.

З постанови слідчого від 31 липня 2008 року про закриття кримінальної справи № 49-976 та постанови слідчого від 06 грудня 2010 року про повторне закриття цієї ж справи вбачається, що позивачам (органам державної влади у підпорядкуванні Кабінету Міністрів України) було відомо з 2008 року про всі факти, якими прокурор обґрунтовував позов, що випливає з того факту, що в кримінальній справі № 49-976 в першій половині 2008 року були допитані керівники ДП «Київський лісгосп» та керівники органів державної виконавчої влади в галузі лісового господарства та у галузі земельних відносин.

Щодо строків позовної давності, посилався на рішення ЄСПЛ «Волков проти України» від 09 січня 2013 року, постанови Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 911/3721/16, від 12 квітня 2018 року в справі № 369/6772/15-ц, Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі № 488/2807/17, Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 372/1629/17.

Зазначав, що прокурор, третя особа ДП «Київське лісове господарство», Київське обласне управління лісового та мисливського господарства Держкомлісгоспу України та Київське обласне управління земельних ресурсів Держземагентства України пропустили строк позовної давності, однак судом безпідставно та невмотивовано відмовлено у застосуванні позовної давності, адже позов подано майже через дев`ять років, а не в межах трьох років, як передбачено ст. 257 ЦК України.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Від Київської обласної прокуратури надійшли пояснення, у яких прокурор зазначав про невідповідність нормам чинного законодавства посилання апелянта щодо пропуску строків позовної давності, оскільки, як зазначалось, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України як належного розпорядника землі, і визначальним для визначення початку перебігу строків позовної давності є момент, з якого саме Кабінет Міністрів України дізнався про порушення права власності на спірні земельні ділянки, а саме по собі здійснення прокурором процесуальних дій по факту підробки документів в рамках кримінального провадження не впливає на перебіг позовної давності для Кабінету Міністрів України, який є належним розпорядником спірних земель.

Звертав увагу, що Кабінет Міністрів України, який визначений прокурором у якості позивача, у спірних правовідносинах участі не брав, до його безпосередніх функцій не входить здійснення контролю в сфері земельних правовідносин та відсутні повноваження щодо витребування інформації від органів місцевого самоврядування та органів державної влади про ухвалені рішення із земельних питань, особливо зважаючи, що положення законодавства про доступ до публічної інформації не регулюють правовідносини між державними органами та суб`єктами владних повноважень. В матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо інформування законного власника/розпорядника спірної землі про розпорядження нею та оформлення на неї права приватної власності за першим набувачем чи про припинення речового права лісогосподарської установи на постійне користування землями державного лісового фонду. Також Кабінет Міністрів України не був учасником цивільно-правових угод, відповідачі йому не повідомляли про укладені договори купівлі-продажу земельних ділянок, а з самого тексту договорів встановити, що вони стосуються земель лісогосподарського призначення, неможливо. Крім того, необхідно враховувати обставини, за яких спірне майно вибуло з власності держави, оскільки жодного рішення органу виконавчої влади щодо його відчуження не приймалось.

Як висновок, матеріали справи не містять доказів поінформованості Кабінету Міністрів України про порушення прав та законних інтересів держави, які уповноважений реалізовувати даний орган, а вперше інформацію щодо оформлення права приватної власності у спірному масиві земель Кабінету Міністрів України стало відомо лише в 2017 році, що безпосередньо встановлено в рішенні суду першої інстанції.

Вказував, що повернення земельної ділянки лісового призначення державі слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом встановлено, що відповідно до листа заступника Генерального прокурора України від 22 вересня 2016 року прокуратурі Київської області доручено пред`являти позов в інтересах держави в особі КМУ ДП «Київське лісове господарство» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсними державних актів, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння площею 12,6 га. (а. с. 212 т. 4).

23 січня 2013 року головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України було порушено кримінальне провадження №0000148 від 23 січня 2013 року за ознаками злочинів, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 209, ч.ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 255 КК України.

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив та сплатив грошову суму за земельну ділянку площею 14 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:006:0016, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13646 (а. с. 20 т. 1).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив та сплатив грошову суму за земельну ділянку площею 14 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:006:0010, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13666 (а. с. 22 т. 1).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив та сплатив грошову суму за земельну ділянку площею 8 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:002:0017, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13661 (а. с. 24 т. 1).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив та сплатив грошову суму за земельну ділянку площею 10 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:002:0015, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13641 (а. с. 26 т. 1).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив та сплатив грошову суму за земельну ділянку площею 8 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:002:0013, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13631 (а. с. 28 т. 1).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив та сплатив грошову суму за земельну ділянку площею 6 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:003:0098, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13636 (а. с. 30 т. 1).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив та сплатив грошову суму за земельну ділянку площею 6 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:003:0097, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13611 (а. с. 31 т. 1).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив та сплатив грошову суму за земельну ділянку площею 6 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:003:0096, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13616 (а. с. 32 т. 1)

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив та сплатив грошову суму за земельну ділянку площею 10 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:003:0094, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13671 (а. с. 34 т. 1).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, суму за земельну ділянку площею 8 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:003:0090, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13656 (а. с. 36 т. 1).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив та сплатив грошову суму за земельну ділянку площею 14 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:003:0088, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13651 (а. с. 38 т. 1).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив та сплатив грошову суму за земельну ділянку площею 14 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:003:0087, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13626 (а. с. 40 т. 1).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив та сплатив грошову суму за земельну ділянку площею 8 000 кв.м., розташовану на території: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :06:003:0072, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_14, та зареєстровано в реєстрі за № 13621 (а. с. 42 т. 1).

02 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЕ № 954890 на земельну ділянку площею 1,4000 га, що розташована на території смт. Козин Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:006:0016 (а. с. 21 т. 1).

02 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЕ № 954881 на земельну ділянку площею 1,4000 га, що розташована на території смт. Козин Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:006:0010 (а. с. 23 т. 1).

02 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЕ № 954888 на земельну ділянку площею 0,8000 га, що розташована на території смт. Козин Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:002:0017 (а. с. 25 т. 1).

02 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЕ № 954885 на земельну ділянку площею 1,0000 га, що розташована на території смт. Козин Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:002:0015 (а. с. 27 т. 1).

02 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЕ № 954883 на земельну ділянку площею 0,8000 га, що розташована на території смт. Козин Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:002:0013 (а. с. 29 т. 1).

02 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЕ № 954891 на земельну ділянку площею 1,8000 га, що розташована на території смт. Козин Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:003:0096 (а. с. 33 т. 1).

02 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЕ № 954889 на земельну ділянку площею 1,0000 га, що розташована на території смт. Козин Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:003:0094 (а. с. 35 т. 1).

02 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЕ № 954887 на земельну ділянку площею 0,8000 га, що розташована на території смт. Козин Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:003:0090 (а. с. 37 т. 1).

02 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЕ № 954886 на земельну ділянку площею 1,4000 га, що розташована на території смт. Козин Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:003:0088 (а. с. 39 т. 1).

02 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЕ № 954884 на земельну ділянку площею 1,4000 га, що розташована на території смт. Козин Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:003:0087 (а. с. 41 т. 1).

02 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЕ № 954882 на земельну ділянку площею 0,8000 га, що розташована на території смт. Козин Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :06:003:0072 (а. с. 43 т. 1).

Судом також встановлено, що за результатами об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: :06:003:0098, :06:003:0097, :06:003:0096 ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯЕ № 954891 від 02 листопада 2007 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 1,8000 га із кадастровим номером :06:003:0096.

Згідно договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 23 жовтня 2007 року, ОСОБА_3 був власником земельних ділянок на підставі державних актів на право власності на землю ЯА №№ 864702, 864683, 574715, 864679, 864700, 574716, 864680, 864678 від 10 червня 2004 року, 864695, 864699, 864698, 864696, 574716 від 11 червня 2004 року, виданих ким, в договорах не вказано, а зазначено лише, що на підставі договорів купівлі-продажу №№2986, 2988, 2974, 2964, 2962, 2980, 2978, 2976, 2966, 2972, 2958, 2954, 2960 від 31 березня 2004 року.

Згідно протоколів допиту ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 поданими нотаріусом ОСОБА_14 звітами про вчинені нотаріальні дії, та реєстрів вчинених нотаріальних дій нотаріуса ОСОБА_14 за період з 16 січня 2004 року по 22 квітня 2004 року вказані договори купівлі-продажу в 2004 році як підстава набуття ОСОБА_3 права власності на спірні земельні ділянки не укладались (а. с. 151 - 223 т. 2).

Згідно листа Київського обласного управління лісового та мисливського господарства від 07 грудня 2007 року на ім`я Генеральної прокуратури України повідомлено, що на вказані в листі земельні лісові ділянки, які відносяться до земель лісогосподарського призначення ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво), розташованих в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, погодження на можливість вилучення та зміни цільового призначення з наступним використанням для нелісогосподарських потреб, Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства не надавались (а. с. 82 т. 1).

Згідно листа ДП «Київське лісове господарство» від 07 грудня 2007 року № 02-2395 на ім`я Генеральної прокуратури України повідомлено, що погодження на вилучення земельних ділянок лісового фонду Козинського лісництва не надавались (а. с. 85 т. 1).

Відповідно до листа ГУ Держкомзему у Київській області №07-03-1/1842 від 30 січня 2012 року встановлено, що державні акти на право власності на землю серії ЯА №№ 864702, 864683, 574715, 864679, 864700, 574716, 864680, 864678 від 10.06.2004, 864695, 864699, 864698, 864696, 574716 від 11 червня 2004 року Головним управлінням Держкомзему у Київській області були видані на Управління земельних ресурсів у Миронівському районі за накладною № 141 від 22 грудня 2005 року, а заявка на друк державних актів на право власності на землю серії ЯА №№ 864702, 864683, 574715, 864679, 864700, 574716, 864680, 864678 від 10 червня 2004 року, 864695, 864699, 864698, 864696, 574716 від 11 червня 2004 року, була подана Держкомземом України лише 02 вересня 2005 року, що свідчить про неможливість їх видачі у 2004 році.

Згідно листа ДП «Київське лісове господарство» від 13 лютого 2013 року № 02-145 на ім`я старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України, земельні лісові ділянки Козинського лісництва (квартал 10, 14, 15, 18, 19, 20, 24) знаходяться в користуванні ДП «Київський лісгосп» відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 року (проект організації та розвитку лісового господарства Козинського лісництва, планшетів, планів лісонасаджень). Вказані квартали розміщені на планшеті № 1, площа планшету 1009 га. Вказані матеріали виготовляються та передаються проектною організацією ВО «Укрдержліспроект» для користування при веденні лісового господарства відповідно до накладної щодо прийомки матеріалів (а. с. 79 т. 1).

Також з протоколів допиту співробітників Миронівського відділу земельних ресурсів встановлено, що Миронівським відділом земельних ресурсів 14 липня 2006 року вказані бланки державних актів були передані Миронівському районному центру ДЗК на підставі накладної № 21. Звіти про використання Миронівським районним центром ДЗК вказаних бланків державних актів до Миронівського відділу земельних ресурсів не надходили.

Відповідно до інформації Козинської селищної ради, схеми формування селищної ради та графічних матеріалів, встановлено, що спірні земельні ділянки ніколи не знаходились в межах смт. Козин, а розташовані орієнтовно в 3 км від меж вказаного населеного пункту.

Відповідно до листа № 02-1008 від 30 листопада 2011 року ДП «Київське лісове господарство» спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду Козинського лісництва (планшет № 1), розміщені в кварталах 10, 14, 15, 18, 19, 20, 24 на території Козинської селищної ради (а. с. 45 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

У справі, що переглядається, установлено, що спірні земельні ділянки є землями лісового фонду та віднесені до категорії лісогосподарського призначення.

Частиною другою статті 1 ЛК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

У статті 7 ЛК України закріплено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Статтею 13 ЗК України передбачено, що до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина п`ята статті 116 ЗК України).

Відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 ЗК України (частина дев`ята статті 149 ЗК України).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 заявив про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 60 т. 2, 220 т. 5).

У даній справі судом встановлено, що при укладенні договорів купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були допущені порушення вимог земельного та лісового законодавства, оскільки ОСОБА_3 на час укладення договорів купівлі-продажу від 23 жовтня 2007 року спірних земельних ділянок не був їх власником, що підтверджується вищевказаними доказами. Крім того, при набутті права власності відповідачем на спірні земельні ділянки змінено їх цільове призначення із земель лісогосподарського призначення на землі для ведення підсобного селянського господарства. Зміна цільового призначення спірних земельних ділянок відбулась з порушенням ч. 1 ст. 20 та ст. 207 Земельного кодексу України, а саме без прийняття компетентним органом відповідного рішення, за відсутності згоди спеціально уповноваженого органу у сфері лісових ресурсів, та без нарахування і сплати втрат лісогосподарського виробництва у зв`язку з вилученням лісових земель для нелісогосподарських потреб.

Задовольняючи позов прокурора про витребування земельних ділянок, суд першої інстанції виходив із того, що спірні земельні ділянки відносяться до лісових земельних ділянок, які вибули з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, що свідчить про порушення прав держави і необхідність їх захисту у обраний прокурором спосіб.

Доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Щодо строку позовної давності, про застосування якого зазначено в заяві ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку, що строк позовної давності позивачами та прокурором не пропущений, оскільки Кабінету Міністрів України про факт таких порушень стало відомо у 2017 році, відтак позов підлягає до задоволення, а підстав для застосування строку позовної давності в судовому засіданні не встановлено.

Підставою для такого висновку суду стало те, що Кабінет Міністрів України, який відповідно до чинного на момент звернення до суду законодавства був розпорядником спірних земельних ділянок, про факт первинного порушення інтересів держави внаслідок вибуття земельних ділянок із державної власності відомо не було до 2017 року (часу повідомлення про такі порушення прокуратурою), оскільки таке вибуття відбувалось без його участі, погодження у випадках, передбачених законодавством, на вилучення спірних ділянок не надавалось. Крім того, інформація про виведення землі із складу земель лісогосподарського призначення та їх передачу у приватну власність у загальнодоступних базах даних була відсутня. Органами державного контролю своєчасно ці порушення не виявлено та не повідомлено, у зв`язку з чим Кабінет Міністрів України на захист порушених прав держави до суду не звертався.

Інших можливостей працівникам КМУ щодо виявлення порушених прав чим ті, які були досліджені в судовому засіданні, суду не надано і не встановлено.

Крім того, суду не надано доказів щодо повноважень КМУ здійснювати контроль у сфері земельних відносин та наявності повноважень щодо витребування та отримання інформації щодо ухвалень рішень з земельних питань, місця їх розташування тощо.

Апеляційний суд не може погодитися з даними висновками, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку статтею 131-1 Конституції України, покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ст. 257, частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. За загальним правилом позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок сформульований у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справах № 369/6892/15-ц і № 469/1203/15-ц).

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суд має встановити, коли прокурор довідався чи міг довідатися про порушення інтересів держави. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у пункті 48 постанови від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, зазначивши, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Таких же правових висновків в подальшому доходив Верховний Суд, зокрема в постанові від 04 жовтня 2023 року в справі № 359/2421/15-ц (провадження № 61-2571св23), який відхилив доводи прокурора, що позов було подано в інтересах Кабінету Міністрів України, тому необхідно встановити коли саме цей орган державної влади дізнався про порушення свого права.

Отже, судова практика з цього питання є сталою.

Верховний Суд в постанові від 15 березня 2023 року в справі № 372/1629/17 (провадження № 61-574св21), розглядаючи питання застосування строку позовної давності у справі, яка обумовлена обставинами розслідування того ж кримінального провадження № 0000148 від 23 січня 2013 року та вимогами прокурора щодо витребування земельних ділянок в одному ж масиві з тими, що є предметом спору в даній справі № 372/404/17, зробив правовий висновок, згідно якого: «Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Установлено, що про порушення інтересів держави внаслідок незаконного вибуття у жовтні 2007 року з її володіння спірних земельних ділянок прокурору стало відомо ще в 2008 році під час порушення прокуратурою Київської області кримінальної справи № 47-976 за фактом підроблення державних актів на право власності на землю, про що свідчить, зокрема, лист прокуратури Київської області від 06 травня 2008 року (том І, а. с. 106).

Крім того у позовній заяві прокурор зазначає, що про незаконність набуття ОСОБА_5 права власності на спірні земельні ділянки він дізнався під час розслідування кримінального провадження № 0000148, відкритого 23 січня 2013 року.

Враховуючи наведене, оскільки з позовом до суду прокурор звернувся лише у липні 2017 року, правильним є висновок апеляційного суду про пропуск ним позовної давності щодо пред`явлених до ОСОБА_1 позовних вимог про витребування земельних ділянок та відповідно залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови в їх задоволенні».

Вирішуючи позов по суті, суд першої інстанції безпідставно не врахував вищенаведені правові висновки Верховного Суду в постанові від 15 березня 2023 року в справі № 372/1629/17 (провадження № 61-574св21), підстави позову в якій обумовлені обставинами розслідування одного й того ж кримінального провадження № 0000148, відкритого 23 січня 2013 року, та вимогами прокурора щодо витребування земельних ділянок в межах одного й того ж масиву в Обухівському районі Київської області.

Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що принаймні з 2007 року органами прокуратури здійснювалась перевірка щодо законності виділення земельних ділянок на території Козинської селищної ради земель лісогосподарського призначення і направлялися запити від 05 грудня 2007 року до обласного управління лісового господарства, ДП «Київський лісгосп» про надання інформації, чи приймались рішення ДП «Київське лісове господарство» в межах землекористування ДЛГО «Київліс» Козинського лісництва, і зокрема у відділі 9 квартал 13, відділі 14 квартал 12.1, відділі 19 квартали 10 і 13, відділі 15 квартали 1,2 та відділі 10 квартал 1, про погодження на вилучення вказаних земельних ділянок з лісового фонду та передачу їх до відання територіальних органів влади (а. с. 83 - 84 т. 1). У відповідь на даний лист ДП «Київське лісове господарство» та Київське обласне управління лісового та мисливського господарства повідомили вже 07 грудня 2007 року, що погоджень на вилучення та зміну цільового призначення з наступним використанням для нелісогосподарських потреб вказаних земельних ділянок лісового фонду Козинського лісництва не надавалось (а. с. 82, 85 т. 1).

Обставини, якими прокурор обґрунтовує даний позов, досліджувались в ході розслідування прокуратурою Київської області кримінальної справи № 47-976, порушеної 31 березня 2008 року заступником прокурора Київської області, яка закривалась постановами слідчих від 31 липня 2008 року, 06 грудня 2010 року, 25 травня 2011 року. За цими ж фактичними обставинами слідчим відділом Управління СБУ у Київській області розслідувалась кримінальна справа № 248, яка постановою слідчого від 12 жовтня 2012 року була закрита на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю складу злочину (а. с. 201 - 243 т. 1). В подальшому за тими самими фактами ГСУ МВС України розслідувалось кримінальне провадження № 0000148 від 23 січня 2013 року.

Також апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постанові від 05 червня 2018 року в справі № 911/3721/16, у якій Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що державі в особі Кабінету Міністрів України та утворених нею органів, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, за умови належного виконання покладених на них державою функцій, могло і повинно було би бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення виконавчим комітетом Ірпінської міської ради цього порушення у 2000 році.

Також, в постанові від 12 квітня 2018 року в справі № 369/6772/15-ц (провадження № 61-14056св18), в якій касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, Верховний Суд зазначив, що відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», чинного на час прийняття оскаржуваного розпорядження Києво-Святошинської РДА, КМУ здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, діяльність КМУ спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності. Кабінет Міністрів України здійснює постійний контроль за виконанням органами виконавчої влади Конституції України та інших актів законодавства України, вживає заходів щодо усунення недоліків у роботі зазначених органів. Аналогічні норми містить і чинний Закон України «Про Кабінет Міністрів України». Отже, КМУ, здійснюючи виконавчу владу, у тому числі через Києво-Святошинську РДА, контролюючи її діяльність, зобов`язаний був і мав можливість дізнатися про розпорядження Києво-Святошинської РДА від 11 червня 2009 року № 683 і про його незаконність принаймні з часу порушення вищевказаної кримінальної справи № 63-3112. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним розпорядження місцевої державної адміністрації за пропуском позовної давності, оскільки не пізніше 25 лютого 2011 року прокурору та юридичним особам, яких він представляє в інтересах держави, було відомо чи мало бути відомо про те, що розпорядження Києво-Святошинської РДА Київської області від 11 червня 2009 року № 683 «Про передачу у власність земельної ділянки 12-ти громадянам України для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гатненської сільської ради» було прийнято з порушенням вимог законодавства.

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі -ЄСПЛ) вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (Stubbings and others v. The United Kingdom, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; Zolotas v. Greece (№ 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права в частині застосування позовної давності, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов по суті, апеляційний суд приходить до висновку, що спірні земельні ділянки дійсно незаконно вибули із власності держави та підлягали витребуванню, проте позов пред`явлено зі спливом позовної давності.

Апеляційний суд враховує, що Києво-Святошинською місцевою прокуратурою під час першого розгляду справи судом першої інстанції 26 травня 2017 року подавалось клопотання про визнання поважними причин пропуску позовної давності, обґрунтоване тим, що Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» про вказані порушення раніше не було відомо, оскільки рішення про передачу у власність спірних земельних ділянок органами виконавчої влади не приймалися, погодження у випадках, передбачених законодавством, державне підприємство на відведення вказаних земельних ділянок не надавало, органами державного контролю своєчасно не виявлено вказані порушення у межах строку загальної позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України, в зв`язку з чим Кабінет Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» на захист порушених прав держави до суду не зверталися. Про факт внесення недостовірних відомостей у програмний комплекс «Кадастровий офіс» щодо вищевказаних земельних ділянок, які в дійсності не вилучалися із державної власності, прокурору стало відомо із висновку комп`ютерно-технічної експертизи від 22 грудня 2016 року № 302/2, проведеної в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000148 від 23 січня 2013 року, внаслідок чого про наявні порушення вимог закону та необхідність їх захисту в судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2016 році за результатами опрацювання матеріалів вказаного кримінального провадження, що є об`єктивними обставинами, пов`язаними зі складнощами своєчасного виявлення порушень земельного законодавства та інтересів держави (а. с. 122 - 123 т. 2).

Оцінюючи дане клопотання, апеляційний суд виходить із того, що за змістом правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 911/479/18, від 19 травня 2020 року у справі № 303/5411/17 (провадження № 61-13536св19), від 20 червня 2018 року у справі № 911/3023/15, від 27 вересня 2023 року в справі № 372/3805/17 (провадження № 61-16083св21), прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду.

Доводи пояснення прокурора на апеляційну скаргу про те, що позов було подано в інтересах Кабінету Міністрів України, тому необхідно встановити коли саме цей орган державної влади дізнався про порушення свого права, є безпідставними, оскільки позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, зокрема, у випадку коли прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, що неодноразово вказувалося у постановах Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у вищенаведених.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про відмову в позові в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з позивача на користь відповідача судові витрати в розмірі 2400 грн., понесені ним за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Київській обласній прокуратурі в позові в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про витребування земельних ділянок.

Стягнути з Київської обласної прокуратури (м. Київ б-р. Л.Українки 27/2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2400 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.