Справа № 202/4467/23
Провадження № 2/202/1434/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

28 листопада 2023 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті останнього залишилася спадщина у вигляді квартири, яка розташована по АДРЕСА_1 , що належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 663/2018 від 17.07.2018 року, виданого державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори.

В лютому 2022 року вона звернулася до Другої краматорської державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, але у прийнятті її заяви було відмовлено з тих підстав, що вона не є спадкоємцем.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Вважає, що сімейні стосунки між нею і спадкодавцем виникли в 1981 році, коли її мати уклала шлюб зі спадкодавцем.

Так, 15.05.1981 року між її матір`ю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб Хатангським райбюро ЗАГС Красноярського краю, актовий запис №19.

ІНФОРМАЦІЯ_3 її мати ОСОБА_5 померла.

Вітчим на день смерті був самотнім чоловіком, з яким вона проживала однією сім`єю та за яким здійснювала постійний догляд як за членом сім`ї: допомагала йому у побуті, купувала ліки, харчі, сплачувала комунальні платежі, після смерті здійснила поховання та отримала свідоцтво про смерть.

Спадкоємців першої - третьої черги у ОСОБА_3 немає.

Вважає, що вона є спадкоємцем четвертої черги.

Крім неї спадкоємцем п`ятої черги є двоюрідна племінниця ОСОБА_3 ОСОБА_2 , яка нотаріусу заяву про прийняття спадщини не подавала і на спадщину не претендує.

За цих підстав позивач просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Розпорядженням Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 квітня 2023 року у даній справі було відкрите загальне позовне провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання, яке відбулося 16 листопада 2023 року, позивач не з?явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з?явилася.

Позивачем була надіслана до суду ксерокопія заяви від імені ОСОБА_2 про розгляд справи без її участі та згоду з позовними вимогами.

Однак суд не може взяти вказану заяву до уваги, оскільки оригінал такої заяви відсутній, особисто ОСОБА_2 з заявою про розгляд справи без її участі та визнання позову до суду не зверталася.

Водночас, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлялася про розгляд справи, відзив на позов не надала, судом проведений заочний розгляд справи на підставі наявних даних та доказів.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав:

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Заявляючи позовні вимоги про визнання за права власності на квартиру АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_3 , позивач посилається на те, що вона є спадкоємцем четвертої черги, а саме проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд враховує, що згідно зі статями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Так, за змістом 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї.

При цьому частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд ураховує, що згідно з позовною заявою померлий ОСОБА_3 є вітчимом позивача.

Отже, позивач не належить до спадкоємців за законом, визначених у статтях 1261-1263 та 1265 ЦК України.

В свою чергу, факт належності позивача до спадкоємців четвертої черги, визначених у статті 1264 ЦК України, не доведений.

Належних доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивач не надала.

Факт проживання позивача однією сім`єю разом зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини в установленому порядку не встановлений та належними доказами не підтверджений.

Крім того, суд звертає увагу, що у справах про спадкування належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. У випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Зазначене випливає з частини першої статті 1277 ЦК України, згідно з якою в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Так, у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц було зроблено висновок, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово наголошувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, незалученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц, від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21).

Позивачем позовні вимоги про визнання права власності на квартиру заявлені до ОСОБА_2 .

Однак даних та доказів прийняття відповідачем спадщини суду не надано.

Навпаки, у своєму позові позивач зазначає, що спадкоємці після смерті ОСОБА_3 відсутні та ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини не подавала, тобто спадщину не прийняла.

Відтак, належним відповідачем у цій справі має бути орган місцевого самоврядування в особі Краматорської міської ради, прав та обов`язків якої стосується цей спір, а не ОСОБА_2 , яка в змагальному процесі об`єктивно не може викласти позицію щодо цього позову.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову необхідно відмовити.

При цьому позивач не позбавлена можливості звернутися з аналогічним позовом до належного відповідача.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 28 листопада 2023 року.

Суддя Наталія Марченко