Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/2126/22
Провадження № 2/273/222/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: судді Васильчук О. В. , розглянувши в порядкуспрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 з даним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача повернути їй, як власнику, самовільно зайняту ділянку площею 2,5060 га., кадастровий номер :07:000:0075 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, привівши її у придатний для використання стан, шляхом звільнення вказаної земельної ділянки і не вчиняти у подальшому будь-яких неправомірних дій по відношенню вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування позову вказала, що з 3 листопада 2004 року вона є власником земельної ділянки, площею 2.5060 га., яка розташована за адресою: с. Марківка Новоград-Волинського району Житомирської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: :07:000:0075. Починаючи з червня 2022 року і по теперішній час відповідач ОСОБА_2 самовільно, без укладення з нею будь-яких угод, та, не маючи на те відповідних документів, зайняв вище вказану її власну земельну ділянку і почав розпоряджатися нею на свій розсуд: зорав землю, підготував ріллю для висадження сільськогосподарських культур. На її неодноразові звернення до нього про припинення вчинення кримінального правопорушення, останній не реагував, а тому вона змушена була неодноразово викликати на допомогу працівників поліції. 24 червня 2022 року відповідач скосив на зазначеній земельній ділянці засіяні нею рослини достигаючого вівса, чим заподіяв їй матеріальну шкоду у вигляді недоотриманого в майбутньому урожаю.

Ухвалою судді Баранівського районного суду від 12.12.2022 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, справу призначено до розгляду по суті без повідомлення сторін, роз`яснено відповідачу наслідки неподання відзиву на позов у встановлений судом строк (а.с. 9-10) .

10.05.2023 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на подану позовну заяву. В обгрунтування якого він вказав, що позов ОСОБА_1 , про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки не визнає, олскільки земельну ділянку, належну позивачу самовільно не займав.

Суд, вивчивши й дослідивши матеріали справи та оцінивши надані учасниками докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 099600 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,5060 га , що розташована на території Марківської сільської ради ( а.с. 7).

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною другою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільним зайняттям земельної ділянки визнаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

За змістом наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Отже, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 звернулася до суду із вимогою про зобов`язання ОСОБА_2 повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 2,5060 га кадастровий номер :07:000:0075, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, привівши її у придатний для використання стан, шляхом звільнення вказаної земельної ділянки і не вчиняти у подальшому будь-яких неправомірних дій по відношенню вказаної земельної ділянки.

При цьому будь-яких доказів на зазначення обставин, вказаних у позовній заяві, позивач суду не надала.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із відсутністю буд-яких доказів порушення відповідачем прав позивача.

З огляду на те, що позов задоволенню не підлягає, суд з урахуванням приписів ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовує.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки , - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Васильчук