МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2-о/521/593/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Замниборщ А.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якості заінтересованої особи заявником визначено: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2023 року справа була прийнята до провадження та призначено судове засідання (а.с. 22).

Заявник та його представник, діючий на підставі ордеру від 28 вересня 2023 року, в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином. Через канцелярію суду надали заяву, згідно якої просили повести розгляд справи за їх відсутності (а.с. 18, 48-49).

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Через канцелярію суду надав відзив на заяву (а.с. 59).

Згідно поданого відзиву зазначив, що 24 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказував, що після реєстрації звернення заявниці, воно було розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області, рішенням №01 якого від 24 серпня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного стажу

Зазначив, що за доданими документами до страхового стажу не зараховані період роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14 жовтня 1996 року, оскільки на титульній сторінці по батькові заявниці « ОСОБА_2 » не відповідає « ОСОБА_3 » згідно даних паспорта серії НОМЕР_2 . Не зараховано період навчання з 01 вересня 1994 року по 26 червня 1996 року згідно диплома серії НОМЕР_3 від 26 червня 1996 року, оскільки по батькові заявниці у вищезазначеному документі не відповідає даним паспорта. Періоди роботи зараховано на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб.

Стверджував, що на підставі наданих заявником при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 04 роки 07 місяців 02 днів, що є не достатнім для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Вважає, що в даному випадку з заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу існує спір про право, а саме право на призначення пенсії.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; установлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, убачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язуються з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження №61 24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження №18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження №6114667св20).

З вищевикладеного вбачається, що встановлення факту, про який просить суд заявниця, може вплинути на її право щодо призначення пенсії.

В теорії права спір про право визначається як особливий вид правовідносин, який виникає внаслідок відсутності згоди між сторонами регулятивних або охоронних правовідносин щодо взаємних прав та обов`язків. Зміст таких правовідносин становлять взаємні права та обов`язки сторін спору про право щодо його урегулювання з метою визначення взаємних прав та обов`язків у спірних регулятивних або охоронних правовідносинах у судовому порядку, або з використанням позасудових процедур.

Вказане узгоджується із висновками ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 02 березня 2016 року у справі №6-35863ск15.

За змістом наведених положень закону окреме провадження є безспірним, оскільки в ньому не розглядається матеріально-правовий спір, а можуть встановлюватися тільки факти та стани, які мають юридичне значення, а також підтверджуватися наявність чи відсутність неоспорюваних прав.

Встановлення факту не повинно пов`язуватися з наступним вирішенням спору про право та впливати на обсяг цивільних прав та обов`язків в інших правовідносинах третіх осіб, які не були залучені до участі у справі як заінтересовані особи. Інакше така заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а відповідний факт, за наявності спору про право, має бути встановлений у справі в порядку позовного провадження.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №638/2475/13-ц.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки від встановлення факту, про який просить заявник, в подальшому буде залежати право на призначення пенсії.

Частиною 4 статті 315 ЦПК України, передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи, що наявний спір про право, який вирішується у позовному провадженні, дану заяву слід залишити без розгляду, а також роз`яснити заявниці її право звернутися з даними вимогами в порядку позовного провадження.

Керуючись ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: О.М. Сегеда