Романівський районний суд Житомирської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2023 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області у складі судді Кірічука М.М. з участю секретаря судового засідання Панасюк К.О., заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , представника Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області Козак О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2023 року адвокат Крижанівський О.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» станом на 13 листопада 1994 року.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у Республіці Казахстан, та була документована паспортом громадянина СРСР, який втратила, в зв`язку з чим своєчасно не отримала паспорт громадянина України, тому на теперішній час не має документів, що посвідчують її особу та підтверджують громадянство. З 1990 року по теперішній час заявниця постійно проживає на території України. Необхідність встановлення даного факту остання пов`язує з отриманням паспорту громадянина України.

6 жовтня 2023 року до суду від Управління Державної міграційної служби в Житомирській області надійшов відзив (заперечення) на заяву про встановлення факту постійного проживання на території України, в якому зазначено, що Управління Державної міграційної служби в Житомирській області заперечує щодо задоволення заяви, посилаючись на те, що заявником не надано доказів постійного проживання на території України. Крім цього зазначено, що заявник не зверталась до міграційної служби для отримання статусу особи без громадянства, свою особу заявника підтверджує дублікатом свідоцтва про народження, яке видано у 1994 році в Республіці Казахстан, яке не могло бути видано без паспорта, що спростовує факт втрати заявником свого паспорту громадянина СРСР в 1990 році.

В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали повністю та просили її задовольнити з підстав зазначених в ній.

Свідок ОСОБА_3 в ході судового розгляду дала показання про те, що ОСОБА_1 проживала останні 20 років біля неї по сусідству в с. Корчівка Житомирської області, протягом цього часу за межі України не виїжджала.

Представник Управління Державної міграційної служби в Житомирській області заяву не визнала, посилаючись на те, що відсутні докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 проживала постійно на території України станом на 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» станом на 13 листопада 1994.

Суд, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи та показання свідка, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, представника Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, дійшов висновку про необхідність закрити провадження у справі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Костянтинівка Арикбалицького району Кокшетауської області Республіки Казахстан, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження від 9 серпня 1994 року виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Арикбалицького району Кокшетауської області Республіки Казахстан.

Згідно довідки старости Врублівського старостинського округу Романівської селищної ради Житомирської області від 26 червня 2023 року №600 ОСОБА_1 проживає на території в АДРЕСА_1 без реєстрації з 20 грудня 1990 року по теперішній час.

Згідно відповіді старости Врублівського старостинського округу Романівської селищної ради Житомирської області від 20 вересня 2023 року №99 на лист Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області відсутні записи в погосподарських книгах, які підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 в с Корчівка, довідка від 26 червня 2023 року №600 була видана на підставі опитування жителів с. Корчівка.

Порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главами 1 і 6 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (далі Закон) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, згідно з якими громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Верховний Суд враховує те, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги заявника у цій справі пов`язані з доведенням підстав її належності до громадянства України, не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. За предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Звернення заявника до суду, полягає у набутті нею певного правового статусу - громадянства України. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на публічно-правові відносини заявника з державою.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20), вирішуючи питання про юрисдикційність питання про встановлення факту належності довідки заявникові, зазначив, що потрібно виходити з потреби визначати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи, віддаючи цьому питанню першочергове значення. Питання про вирішення юрисдикційності спору з`ясовується судами на стадії відкриття провадження у справі, а якщо на стадії відкриття допущено помилку або неможливо було з`ясувати питання юрисдикції, тоді суд на будь-якій стадії розгляду справи вправі закрити провадження з підстав помилкового обрання відповідної юрисдикції. Питання юрисдикції впливає на визначення компетентного суду, належного кола учасників справи, розподіл тягаря доведення тощо, тож має вирішуватися судом пріоритетно до вирішення усіх інших правових питань.

Урахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, Верховний Суд визнав недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні в порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтею 255 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа- Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним адміністративним позовом до суду адміністративної юрисдикції у разі отримання відмови територіального органу Державної міграційної служби України у задоволенні клопотання заявниці про оформлення набуття громадянства України.

Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її постановлення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

П`ятнадцятиденний строк на оскарження даного судового рішення слід обчислювати з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали буде складено 6 листопада 2023 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.М. Кірічук