справа № 488/2484/21
провадження №4-с/489/14/23
УХВАЛА

29 листопада 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Воробйова В.В.,

в присутності

представника державної

виконавчої служби Тарасенка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чмих Л.В. (далі державний виконавець) щодо арешту коштів боржника та скасування постанови державного виконавця

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Волкову Л.Г., звернулася до суду зі скаргою в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови від 23.10.2023 про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження № 68236233 та скасувати вказану постанову.

В обґрунтування скарги вказано, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.12.2021 за результатами розгляду скарги представника ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва, постановлену 29.10.2021 у справі № 488/2484/21, останню скасовано та постановлено нову, якою заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 задоволено частково, до ухвалення рішення у справі № 488/2484/21 вжито заходи забезпечення позову наступним чином: визначено час спілкування ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , 2011 р.н., без присутності матері кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 10 го. До 17 год. Зобов`язано ОСОБА_1 передати дитину ОСОБА_3 2011 р.н., ОСОБА_2 за графіком за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 повертати дитину за затвердженим графіком за адресою: АДРЕСА_1 .

20.01.2022 за заявою стягувача державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 68236233 з виконання ухвали №488/2484/21 (2-з/489/147/21), виданої 06.01.2022 Ленінським районним судом міста Миколаєва.

20.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат на виконавче провадження на загальну суму 204,00 грн., у тому числі: плата за користування АСВП 69,00 грн.; виготовлення постанов 15,84 грн.; виготовлення супровідних листів 15,84 грн.; папір 3,84 грн.; канцтовари 5,10 грн.; конверти 5,76 грн.; знаки поштового відправлення 88,60 грн..

20.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13000,00 грн.

19.07.2023 винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 1700,00 грн. за невиконання 15.07.2023 та 16.07.2023 рішення суду.

23.10.2023 винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 3400,00 грн. за невиконання 21.10.2023 рішення суду.

23.10.2023 постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 68236233 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках. а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, що належать боржнику ОСОБА_1 , у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 18304,00 грн.

Так як ухвала №488/2484/21 (2-з/489/147/21), видана 06.01.2022 Ленінським районним судом міста Миколаєва, яка перебуває на виконанні, носить немайновий характер, виконавчий документ не містить вимог щодо стягнення грошових коштів з боржника й закон прямо не передбачає можливості застосувати арешту грошових коштів, як спосіб забезпечення виконання рішення немайнового характеру, то державний виконавець має застосовувати тільки заходи, які передбачені розділом 8 Закону України «Про виконавче провадження», які мають бути спрямовані на забезпечення виконання рішення саме немайнового характеру.

Намагання державного виконавця забезпечити виконання судового рішення немайнового характеру за допомогою заходів, які прямо не передбачені законом є втручанням у право боржника на мирне володіння майном, тобто порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Посилаючись на наведене скаржник вважає дії державного виконавця з арешту коштів боржника у виконавчому провадженні № 68236233 неправомірними, через що постанова про арешт коштів боржника підлягає скасуванню.

23.11.2023 Інгульський відділ державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надав відзив на скаргу в якому просить у задоволенні скарги відмовити.

У відзиві вказано, що Законом України «Про виконавче провадження» визначено чіткий перелік коштів та рахунків на які забороняється накладати арешт, а також Законом не встановлено заборони щодо накладення арешту на рахунки та інші цінності боржника щодо виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною. У зв`язку із цим, дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника відповідають чинному законодставу.

27.11.2023 представник скаржника ОСОБА_4 надала через «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій вказала на безпідставність доводів викладених у відзиві на скаргу.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.11.2023 скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

У судове засідання з`явився представник Інгульського відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), який проти задоволення скарги заперечував з підстав наведених у відзиві.

Інші учасники справи до суд не з`явилися про розгляд скарги повідомлені належним чином, що відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Вислухавши представника відділу державної виконавчої служби та дослідивши матеріали скарги і цивільної справи, суд встановив наступне.

Як матеріалів скарги та цивільної справи встановлено, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 15.12.2021 у справі № 488/2484/21 скасовано ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.10.2021 та постановлено нову. Заяву ОСОБА_1 задоволено частково. До ухвалення рішення у справі у справі, вжито заходи забезпечення позову наступним чином: визначено час спілкування ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , 2011 р.н., без присутності матері кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 10 год. до 17 год. Зобов`язано ОСОБА_1 передати дитину ОСОБА_3 , 2011 р.н., ОСОБА_2 за графіком за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 повертати дитину за затвердженим графіком за адресою: АДРЕСА_1 .

За заявою стягувача ОСОБА_2 постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 20.10.2022 відкрито виконавче провадження № 68236233 з виконання ухвали №488/2484/21 (2-з/489/147/21), виданої 06.01.2022 Ленінським районним судом міста Миколаєва, відповдіно до якої до ухвалення рішення у справі, вжити заходи забезпечення позову наступним чином: визначено час спілкування ОСОБА_2 з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , 2011 р.н., без присутності матері кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 10 го. До 17 год. Зобов`язано ОСОБА_1 передати дитину ОСОБА_3 2011 р.н., ОСОБА_2 за графіком за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 повертати дитину за затвердженим графіком за адресою: АДРЕСА_1 .

У виконавчому провадженні № 68236233 державним виконавцем:

- 20.01.2022 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідно до якої визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 204,00 грн.;

- 20.01.2022 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 13000,00 грн.;

- 19.07.2023 винесено постанову про накладення штрафу, відповідно до якої за невиконання рішення 15.07.2023 та 16.07.2023 на боржника ОСОБА_1 накладено штраф на користь держави у розмір 1700,00 грн.;

- 23.10.2023 винесено постанову про накладення штрафу, відповідно до якої за невиконання рішення 21.10.2023 на боржника ОСОБА_1 накладено штраф на користь держави у розмірі 3400,00 грн.

- 23.10.2023 винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, що належать боржнику ОСОБА_1 , у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 18304,00 грн.

Скаржник вважає, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості накладення арешту на грошові кошти боржника при виконані рішення немайнового характеру, а відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Намагання державного виконавця забезпечити виконання судового рішення немайнового характеру за допомогою заходів, які прямо не передбачені законом є втручанням у право боржника на мирне володіння майном, тобто порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

На підтвердження неправомірного накладення державним виконавцем штрафу постановою від 19.07.2023 скаржник надала до суду копію рішення миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі № 400/9423/23. , відповідно до якого позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Інгульського відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про накладення штрафу від 19.07.2023 у ВП № 68236233.

У судовому засіданні представник державної виконавчої служби пояснив, що вказане рішення Інгульським відділому державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) оскаржено в апеляційному порядку, але апеляційна скарга залишена без руху для надання доказів сплати судового збору.

Правове обґрунтування та мотиви суду

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що стягнення на майно боржника у вигляді накладення арешту на грошові кошти здійснюється у розмірі та обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом з метою забезпечення реального виконання рішення суду.

Крім того, аналіз положень статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що рішення суду про стягнення коштів та рішення суду про зобов`язання вчинити певні дії є різними за своєю правовою природою, тому для цих рішень встановлено різний порядок їх виконання.

Тобто положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості накладення арешту на грошові кошти боржника при виконанні рішення немайнового характеру, а відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведене відповідає висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 04.03.2020 у справі № 752/22214/16-ц (провадження № 61-21694 св 19).

Крім того, в постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-22847св19) викладено висновок, що «на відміну від Розділу VІІ «Порядок звернення стягнення на майно боржника» (статті 48-62) Закону України «Про виконавче провадження», Розділ VІІІ «Виконання рішень немайнового характеру» (статті 63-67) цього Закону не надає виконавцю повноважень накладати арешт на майно та грошові кошти боржника.

Намагання приватного виконавця забезпечити виконання судового рішення за допомогою заходів (шляхом накладення арештів), які прямо не передбачені Розділом VІІІ Закону України «Про виконавче провадження», та без дотримання встановленого статтею 435 ЦПК України порядку зміни способу виконання рішення суду є втручанням у право боржника на розпорядження своїм майном».

Ураховуючи викладене за своєю суттю постанова Миколаївського апеляційного суду від 15.12.2021, яка перебуває на примусовому виконанні, носить немайновий характер, виконавчий документ не містить жодних вимог щодо стягнення грошових коштів з боржника й закон прямо не передбачає можливість застосувати арешт грошових коштів, як спосіб забезпечення виконання рішення немайнового характеру, то державний виконавець має застосовувати тільки ті заходи, які передбачені Розділом 8 Закону України «Про виконавче провадження». Ці заходи повинні бути спрямовані на забезпечення виконання рішення саме немайнового характеру.

Намагання державного виконавця забезпечити виконання судового рішення немайнового характеру за допомогою заходів, які прямо не передбачені законом є втручанням у право боржника на мирне володіння майном, тобто порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про неправомірність постанови про арешт коштів боржника, яка винесена у виконавчому провадженні № 68236233 з примусового виконання рішення немайнового характеру.

Так як скаржник фактично оскаржує постанову про арешт коштів боржника, яку і просить скасувати, тому належним способом поновлення порушення права скаржника буде визнання оскаржуваної постанови державного виконавця неправорною та її скасування, у зв`язку із чим скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статями 447 - 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати постанову головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чмих Людмили Василівни від 23.10.2023 про арешт коштів боржника, винесену у виконавчому провадженні № 68236233, неправомірною та скасувати.

У іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 29.11.2023.

Суддя І.В. Коваленко