Справа № 216/6151/18
провадження 2/216/150/23
РІШЕННЯ

іменем України

21 листопада 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кравець А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики та договору завдатку недійсними, стягнення збитків,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_2 про визнання договору позики та договору завдатку недійсними, стягнення збитків, в обґрунтування, якого зазначив, що 16.10.2015 приблизно о 13.00 годин ОСОБА_2 перебуваючи в приміщенні кафе «Корона» за адресою: м. Кривий Ріг Петра Дорошенко (Блюхера 5А), маючи намір заволодіти його грошовими коштами шляхом обману, впевнив його у своєму намірі продати належну тому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . Для погашення комунальних платежів та підготовки документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу квартири, він взяв в борг грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що становило 43380 грн за курсом НБУ 21,69 грн за 1 долар США, і зобов`язався їх повернути до 01.11.2015, хоча насправді ні повертати грошові кошти, ні продавати йому квартиру той дійсного наміру не мав, оскільки не вчинив жодних дій направлених на продаж вказаної квартири. При цьому ОСОБА_2 приховав від нього, що квартирі зареєстровані та проживають його неповнолітні діти.

Крім того, ОСОБА_2 приховав від нього, що з 20.12.2007 перебуває в іпотеці згідно договору іпотеки №0-И, № 4097, 20.12.2007 іпотекодержателем за яким є АКІБ «УкрСиббанк», договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В., про що мені стало відомо лише 31.10.2018 від адвоката Амельчишина Олега Валерійовйча під час складання позовної заяви та збору документів для позову.

Для підтвердження дійсності своїх намірів, а також у відповідності до ст. 1047 ЦК України ОСОБА_2 власноручно написав розписку про отримання від нього вказаної суми грошових коштів на передав йому свідоцтво № НОМЕР_1 по право власності на вказану квартиру на його ім`я. Вказана обставина підтверджується розпискою відповідача від 16.10.2015 року.

Таким чином, між ним та відповідачем був укладеній договір позики якій на його думку, на час його укладення не суперечив вимогам ст. 202-205, 207-208, 626-628 ЦК України.

Крім того, 20.10.2015 о 13.00 годин ОСОБА_2 перебуваючи в приміщенні кафе «Корона» за адресою: м. Кривій Ріг Петра Дорошенко (Блюхера 5А), маючи намір заволодіти його грошовими коштами шляхом обману, знову запевнив його у своєму намірі продати належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . При цьому він не показав йому квитанції про оплату комунальних платежів, але запевнив мене, що заборгованість за комунальними платежами він начебто погасив, проте забув квитанції вдома і обов`язково покаже їх мені при укладанні між нами договору купівлі-продажу квартири. Також ОСОБА_2 пояснив йому, що для укладення договору купівлі-продажу квартири йому необхідно придбати житло для його неповнолітніх дітей, для чого він взяв в нього в якості оплати вартості вказаної квартири грошові кошти в сумі 10000 доларів США, що становило 216 200 грн за курсом НБУ 21,62 грн за 1 долар США, що становило 355 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і зобов`язався продати йому квартиру до 01.11.2015 або повернути йому грошові кошти в подвійному розмірі.

Для підтвердження дійсності своїх намірів, а також у відповідності до ст. 1047 ЦК України ОСОБА_2 власноручно написав розписку про отримання від нього вказаної суми грошових коштів та зазначив, що це саме завдаток, що він має юридичну освіту і така форма договору є дійсною. Проте вказана сума грошових коштів є авансом, оскільки попередній нотаріально посвідчений договір купівлі- продажу вони не укладали.

Таким чином під впливом обману зі сторони відповідача були укладені два цивільно-правові договори: договір позики від 16.10.2015 та договір авансового платежу від 20.10.2015. Проте якби позивач знав, що квартира перебуває в іпотеці і ОСОБА_2 не має дійсних намірів продати йому квартиру, то ніколи б не надав останньому грошові кошти і не укладав би з ним договори, у зв`язку із чим вважає ці договори позики та авансу недійсними.

Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача адвокат Амельчишин О.В., який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до правових висновків про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладених в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до розписки датованої 16.10.2023 ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 суму у розмірі 2000 доларів США строком до 01.11.2015 а.с.7 зворот.

Відповідно до розписки датованої 20.10.2023 ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 суму у розмірі 10000 доларів США задаток за квартиру АДРЕСА_1 , яку зобов`язується продати до 01.11.2015. У разі відмови від продажу квартири зобов`язується повернути завдаток у подвійному розмірі а.с.7.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 216 ЦК визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

За приписами ч.1 ст. 299 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, ч.1-3 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Статтею 693 ЦК України визначено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

При цьому, статтею 536 ЦК України передбачено, що За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Нормами ч.1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином за договором позики відшкодуванню у подвійному розмірі підлягає упущена вигода у вигляді: процентів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми договору позики, а за договором попередньої оплати також в подвійному розмірі від 3% річних нарахованих на суду простроченого зобов`язання, тобто 4000 доларів США та збитки у сумі 1990,19 доларів США, а також 20 000 доларів США, та збитків в сумі 600 доларів США.

При цьому, за змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки.

Вказаний правовий висновок відповідає постанові Великої Палати у справі № 761/12665/14-ц від 04 липня 2018 року (провадження № 14-134цс18).

Згідно відомостей НБУ на 21 листопада 2023 року (день постановлення рішення), офіційний курс долара США до гривні складає 36,05 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 000 доларів США, та збитків в сумі 1990,19 доларів США недоотриманих відсотків, що еквівалентно 215 940,35 грн, та 20 000 доларів США, та збитків в сумі 600 доларів США недоотриманих відсотків, що еквівалентно 742 609,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 16, 640, 646, 1046, 1051 ЦК України, статтями ст.ст. 12, 79-82, 133, 141, 247, 258, 263-265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики та договору завдатку недійсними, стягнення збитків задовольнити.

Визнати недійсним договір позики від 16.10.2015 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 2000 доларів США та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ОСОБА_2 збитків в подвійному розмірі отриманих за договором грошових коштів в сумі 4 000 доларів США, та збитків в сумі 1990,19 доларів США недоотриманих відсотків, що становить 215 940,35 грн.

Визнати недійсним договір попередньої оплати товару (авансу) - квартири АДРЕСА_1 від 20.10.2015 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 10 000 доларів США, та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ОСОБА_2 збитків в подвійному розмірі отриманих за договором грошових коштів в сумі 20 000 доларів США, та збитків в сумі 600 доларів США недоотриманих відсотків, що становить 742 609,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений 28 листопада 2023 року о 15.00 годині.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя М.В. Бутенко