Провадження № 22-ц/801/888/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 рокуСправа № 127/13699/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 24 лютого 2023 року в м. Вінниці суддею цього суду Королем О.П., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (далі АТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 27 червня 2019 року відповідач отримала кредитний ліміт у розмірі 410 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Це підтверджується довідками про видані кредитні картки, зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , а також випискою по даному рахунку. Відповідач своїм підписом у анкеті-заяві підтвердила згоду на те, що ця заява разом з запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим АТ КБ «Приват Банк» у рамках цивільної справи № 127/28203/21 звернулось до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом про стягнення заборгованості, у якому просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 227 935,92 грн., з яких: 205 516,04 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10 687,04 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 11 732,84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Рішенням цього ж суду від 31 січня 2022 року у вказаній справі позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 153 787,03 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З метою подальшого стягнення платежів, що випливають із даного кредитного договору, АТ КБ «Приват Банк» у цивільній справі, що переглядається апеляційним судом, просило суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 відсотки за обліковою ставкою НБУ у розмірі 67 011, 29 грн., інфляційні втрати та 3 % річних 14 899,90 грн., тобто всього заборгованість в сумі 81 911,19 грн.

Пославшись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вказану суму заборгованості.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 24 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приват Банк» укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 9-11). ОСОБА_1 своїм підписом засвідчила, що ця заява разом з запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також зобов`язалась регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті АТ КБ «Приват Банк» www.privatbank.ua.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, зокрема надав відповідачу банківську картку, на яку було нараховано кредитні кошти у розмірі 410 000 грн. (а. с. 13).

З виписки по рахунку за період з 30 березня 2018 року до 01 квітня 2022 року видно, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами банку, здійснювала оплату ними, знімала та перераховувала кошти, а також частково погашала заборгованість (а. с. 14-29).

З проведеного позивачем розрахунку нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ, інфляційних втрат та 3 % річних встановлено, що для їх обрахування було визначено тіло кредиту 402 216,08 грн., яке поступово було зменшене до 205 516, 04 грн. (а. с. 30).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/28203/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість по даному кредитному договору, а саме заборгованість за тілом кредиту, що становить 153 787,03 грн. При постановленні цього рішення суд першої інстанції вказав, що з наданого розрахунку заборгованості слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки в сумі 51 729,01 грн. і тому тіло кредиту становить 153 787,03 грн. (розрахунок: 205 516,04 грн. 51 729,01 грн.) (а. с. 4-8).

Відповідно до розрахунку нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ, доданого до апеляційної скарги, їх розмір становить 29 615, 51 грн. (а. с. 96-97).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, зокрема АТ КБ «Приват Банк» не доведено заявлений у позові розмір заборгованості у сумі 81 911, 19 грн., який підлягає до стягнення на його користь з ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову з одних лише формальних міркувань є необґрунтованими, оскільки із наданого розрахунку нарахованих відсотків за обліковою ставкою НБУ, інфляційних втрат та 3 % річних неможливо зробити висновок, що їх сукупний розмір становить 81 911,19 грн., як зазначено позивачем у позовній заяві. АТ КБ «Приват Банк» у позові не навело жодних обґрунтувань вказаного розрахунку та не вказало із чого виходило при визначенні такого розміру заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилаючись на обставини, встановлені рішенням цього ж суду від 31 січня 2022 року у цивільній справі № 127/28203/21, позивач до позовної заяви додав його копію, у власному розрахунку визначив розмір тіла кредиту 402 216,08 грн., яке поступово було зменшене до 205 516, 04 грн., натомість не врахував визначений у даному рішенні вже інший розмір тіла кредиту, який зменшився до 153 787,03 грн., що безпосередньо впливає на визначення розміру відсотків за обліковою ставкою НБУ, інфляційних втрат і 3 % річних, які просить АТ КБ «Приват Банк» стягнути з ОСОБА_1 на свою користь, та не надав належний розрахунок заборгованості. Відтак наданий позивачем розрахунок до позовної заяви є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано.

Отже, АТ КБ «Приват Банк» на власний розсуд розпорядилось своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Також слід зауважити, що зі змісту апеляційної скарги фактично вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача інший розмір заборгованості, зокрема відсотки за обліковою ставкою НБУ у розмірі 29 615,51 грн., інфляційні втрати та 3 % річних 8 159, 83 грн., що в сумі становить 37 775, 34 грн., однак вимога про стягнення заборгованості у такому розмірі при подачі позовної заяви не заявлялась, не вирішувалась судом при ухваленні рішення по суті спору, а тому ця вимога за своєю суттю є новою позовною вимогою.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, АТ КБ «Приват Банк», змінивши у апеляційній скарзі розмір заборгованості, який підлягає до стягнення на його користь з відповідача, заявило вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому такі вимоги не приймаються і не розглядаються апеляційним судом, оскільки за змістом положень ч. 6 ст. 367 ЦПК України зміна вимог позову на стадії апеляційного перегляду судового рішення не допускається.

Крім того, скаржником до апеляційної скарги було додано новий розрахунок відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмірі 29 615,51 грн., однак всупереч ч. 3 ст. 367 ЦПК України ним не заявлено вмотивованого клопотання про дослідження додатково поданого доказу та не надано доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний суд переглядав вказану справу за наявними в ній доказами, які були подані до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих відповідно до вимог процесуального закону.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко