1Справа № 335/5104/23 2/335/2065/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., при секретарі Зайцевій С.В., за участі представника позивача адвоката Цмокаленко О.С., представника відповідача адвоката Кущ Є.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Запоріжжя, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі адвоката Цмокаленко Оксани Сергіївни, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 25.11.2006, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2017. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.07.2021 у справі ЄУН 331/3156/21, з урахування ухвали суду від 09.07.2021 про виправлення описки, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , 2007 року народження, у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного судового рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя видано виконавчий лист №331/3156/21, та відкрито виконавче провадження №66633012 від 30.08.2021, яке перебуває на виконанні Центрального відділу ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29.05.2023, станом на 29.05.2023 заборгованість за вказаним вище виконавчим документом складає 26 716,50 грн. Заборгованість у сумі 22 047,96 грн. утворилася у період з листопада 2022 по квітень 2023 року.

У період з 12.11.2022 по 06.04.2023 ОСОБА_4 перебував разом із позивачкою у Польщі, та позивачка самостійно утримувала сина, відповідач матеріальної допомоги не надавав.

Вважає, що є правові підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами у вказаний період. Просила суд, звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року у сумі 22 047,96 грн. за виконавчим листом №331/3156/21 виданим 17.08.2021 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Відповідно до відзиву на позовну заяву поданого відповідачем ОСОБА_2 , просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Зазначив, що дійсно з 12.11.2022 неповнолітній ОСОБА_3 проживав кілька місяців у Польщі. Це було пов`язано із тим, що у той час у м. Запоріжжя та навколо активізувалися бойові дії, у зв`язку із чим і було прийнято таке рішення. На погляд відповідача, твердження позивача не зовсім правдиві та не доведені належними чином. На момент виїзду неповнолітній ОСОБА_3 мав при собі 300 Євро, які йому надав батько (відповідач), та який привіз сина до кордону та передав матері, оскільки відповідач є військовозобов`язаним та не має можливості перетнути кордон. Позивач швидко втратила інтерес до сина, він став обтяжувати її, заважати звичному способу життя. Позивач стверджує, що відповідач матеріально не допомагав, але це маніпуляція. Дійсно, їй особисто відповідач не «допомагав», адже були обґрунтовані сумніви, що таку допомогу позивач використає в інтересах дитини. Тому, відповідач надсилав фінансово допомогу адресно, безпосередньо сину, для вирішення тих проблем, які відмовлялася вирішувати мати - позивач у справі. І останній було про це відомо. Так, з цією метою відповідач робив грошові перекази самому Тимофію: 12.11.2022 переказ на 3000 грн; 01.12.2022 переказ на 500 грн; 28.12.2022 переказ на 5000 грн; 01.01.2023 переказ на 1000 грн; 10.01.2023 переказ на 4000 грн; 24.01.2023 переказ на 500 грн; 04.02.2023 переказ на 200 грн; 17.02.2023 переказ на 400 грн; 16.03.2023 переказ на 1500 грн. Також зазначено, що для того, аби ОСОБА_5 зміг повернутися в Україну позивач надала довіреність про це абсолютно сторонній особі - ОСОБА_6 , знайомій відповідача, яка випадково опинилася у Польщі і допомогла вирішити цю проблему. Вважає, що наведені вище факти свідчать, що позивач ОСОБА_1 не щира у своїй позиції, вона свідомо приховує від суду одні факти та перекручує інші, при цьому демонструючи абсолютно байдуже ставлення до власного сина. Таким чином, відповідач вважає, що для задоволення позовних вимог немає жодних підстав, ані юридичних, ані фактичних.

Відповідно до відповіді на відзив, поданого представником ОСОБА_1 адвокатом Цмокаленко О.С. зазначено, що предмет позову стосується звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами лише за конкретний період, а саме з листопада 2022 року по квітень 2023 року. Оскільки неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у цей період перебував на утриманні ОСОБА_1 . Даний факт відповідачем визнається. Отже, вважає, що зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з отримувачем аліментів, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. У той же час, зазначено, що позивачка з травня 2023 року своєчасно та у повному обсязі сплачує аліменти на утримання сина.

Ухвалою судді від 16.06.2023 відкрито провадження у вказаній справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи і обставини викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного.

Встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.07.2021 у справі ЄУН 331/3156/21, з урахуванням ухвали суду від 09.07.2021 про виправлення описки, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , 2007 року народження, у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного судового рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя видано виконавчий лист №331/3156/21, який пред`явлено до виконання в Олександрівський відділ ДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), та відкрито виконавче провадження №66633012 від 30.08.2021, про що державним виконавцем постановлена відповідна постанова.

Постановою заступника начальника відділу ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.05.2023 вказаний виконавчий документ передано Центральному відділу ДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29.05.2023, станом на 29.05.2023 заборгованість за вказаним вище виконавчим документом складає 26 716,50 грн. Заборгованість у сумі 22 047,96 грн. утворилася у період з листопада 2022 по квітень 2023 року.

Позиваючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 зазначає, що у період з 12.11.2022 по 06.04.2023 ОСОБА_4 перебував разом із нею у Польщі, що підтверджується відповідними документами дослідженими судом і фактично не заперечується сторонами, та у цей період перебував на її утриманні.

Разом з тим, судом встановлено, що дитина ОСОБА_4 проживає разом із батьком ОСОБА_2 та перебуває на його утриманні. З 12.11.2022 , у зв`язку із тим, що у м. Запоріжжі активізувалися бойові дії, батьком прийнято рішення відправити сина до матері, яка мешкала у Польщі. Відповідач ОСОБА_2 привіз сина на кордон та передав позивачу ОСОБА_1 . При цьому забезпечив сина грошовими коштами у розмірі 300 Євро, та у подальшому, за період перебування дитини за кордоном, утримував сина шляхом регулярних грошових переказів ОСОБА_3 у наступних розмірах: 12.11.2022 у розмірі 3000, грн..; 01.12.2022 у розмірі 500,00 грн.; 28.12.2022 у розмірі 5 000,00 грн.; 01.01.2023 у розмірі 1 000,00 грн.; 10.01.2023 у розмірі 4 000,00 грн.; 24.01.2023 у розмірі 500,00 грн.; 04.02.2023 у розмірі 200,00 грн.; 17.02.2023 у розмірі 400,00 грн.; 16.03.2023 у розмірі 1 500,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами, дослідженими судом, та вказані обставини не спростовані позивачем.

Крім того, встановлено, що для повернення сина на територію України, відповідачем ОСОБА_2 було залучено сторонню особу, якій видано відповідну довіреність від 20.03.2023, якою ОСОБА_1 надала згоду на супровід сина ОСОБА_3 через кордон.

Отже, вказані обставини спростовують твердження позивача про те, що у період проживання разом із сином, відповідач дитину не утримував та матеріальної допомоги не надавав.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Аналогічна вимога мається у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст.197 СК України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так, заявляючи позовну вимогу про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року, позивач посилалася, що у цей період дитина перебувала разом із нею та на її утриманні, що є обставиною, яка має істотне значення у розумінні ст. 197 СК України, крім того у відповідності до ст. 181 СК України дають підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам у сумі 22 047,96 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що її слід звільнити від заборгованості зі сплати аліментів, з огляду на наступне.

Аналізуючи зібрані у справі докази та правові норми, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилася за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року, враховуючи перебування у цей період дитини разом із матір`ю, оскільки дана обставина не є такою, що має істотне значення.

При цьому, суд враховує, що за цей період дитина також перебувала на утриманні відповідача, тимчасове перебування дитини разом із матір`ю, у даному випадку, було викликано відповідними обставинами (висока загроза обстрілів м. Запоріжжя), а доводи позивача про те, що дитина перебуваючи разом із нею, потребувала відповідного грошового утримання, яке вона здійснювала, на переконання суду, свідчить лише про обов`язок матері утримувати свою дитину, не зважаючи на наявність виконавчого документу, та не є аліментами у розумінні СК України, здійсненим нею не на виконання судового рішення про стягнення аліментів, а на власний розсуд.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження існування обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, що за рішенням суду стягнуті з неї на користь сина ОСОБА_3 , 2007 року народження.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.4, 10, 76-82, 141, 247, 258, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - відмовити.

Повне рішення суду складено 03 листопада 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, апеляційної скарги.

Суддя І.А. Крамаренко