ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» травня 2023 року

м. Харків

справа № 638/3619/19

провадження № 22ц/818/958/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю. М., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року в складі судді Шестака О.І.

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що вони з ОСОБА_3 мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі частини заробітку щомісячно, починаючи з 06 червня 2013 року та до їх повноліття. У ОСОБА_3 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01 липня 2019 року склала 164 953, 76 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем. У зв`язку з цим, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) в розмірі 52 459,58 грн за несвоєчасну сплату аліментів, стягнутих з нього рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2014 року.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) в розмірі 52 459,58 грн за несвоєчасну сплату аліментів, стягнутих рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2014 року; стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_3 подав заяву про його перегляд.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2023 року поновлено ОСОБА_3 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення відмовлено.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, внаслідок чого суд першої інстанції керувався виключно доказами, наданими позивачкою. Натомість, він не мав можливості подати відзив на позов та докази на підтвердження відсутності його вини у несплаті аліментів. Його вини у несплаті аліментів немає, адже заборгованість утворилась через те, що у 2012 році проти нього було відкрито кримінальне провадження, яке закінчене лише у 2022 році. Його вину не доведено, проте в межах досудового розслідування було арештоване все майно підприємств «Європласт» та « ОСОБА_6 », де він був засновником та керівником. Робота підприємств була паралізована, працівники звільнились, почались проблеми з банками, де отримувались кредити під заставу обладнання та його особистого майна. Судовими рішеннями з нього стягнуто заборгованість за кредитами, за якими відкриті виконавчі провадження. Його майно та обладнання почали розкрадати, на нього був скоєний розбійний напад, внаслідок якого він опинився у лікарні та тривалий час проходив лікування. Позивачка разом зі своїм батьком вивезла їхнє спільне майно та його особисте майно із усіх їхніх помешкань, а батько ОСОБА_1 викрав у нього особистий автомобіль. Досудові розслідування у кримінальних провадженнях тривають. Він залишився без будь-яких коштів для існування та сплати аліментів. ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів із заявою про відкриття щодо нього кримінального провадження за злісне ухилення від сплати аліментів, однак ухвалою суду воно закрито та встановлено його невинуватість у несплаті аліментів через відсутність доходів. За можливості він відправляв аліменти поштою на ім`я позивачки, однак вона їх не отримувала. Державний виконавець не вчинив дій щодо звернення стягнення на його рухоме та нерухоме майно, на яке визнано за ним право власності в порядку поділу майна подружжя. Грошових коштів від реалізації такого майна було б достатньо для покриття заборгованості зі сплати аліментів, однак воно фактично перебуває у володінні та розпорядженні ОСОБА_1 . Самостійно продати майно він не має змоги, адже все його майно арештоване. Нерухоме майно, належне йому, реалізовано з електронних торгів у межах виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рухомим майном, а саме автомобілями, він наразі також не володіє. Господарським судом відкрито провадження у справі про його неплатоспроможність.

12 травня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшло клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги, у якому він підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її. Вказав, що він в апеляційній скарзі посилався на ухвалу слідчого судді у кримінальному провадженні, однак йому відмовлено у клопотанні про надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення, у зв`язку з чим просив витребувати з Харківського районного управління поліції-3 Головного управління поліції в Харківській області матеріали кримінального провадження № 0006292 від 16 грудня 2016 року за частиною 1 статті 164 КК України, відкритого за заявою ОСОБА_1 щодо нього. Також посилався на неправильність нарахування пені, неврахування всіх зроблених ним платежів та поштових переказів, неправильність розрахунків державного виконавця.

Клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження судова колегія вважає за необхідне залишити без задоволення, оскільки в клопотанні ОСОБА_3 не вказав, яким чином його ознайомлення з кримінальним провадженням пов`язано з цією справою. Крім того, ним надано копію ухвали слідчого судді.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з наявністю у відповідача заборгованості зі сплати аліментів з нього підлягає стягненню пеня за прострочення їх сплати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 7, 8 том 1).

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 8000,00 грн щомісячно, починаючи з 06 червня 2013 року і й до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2014 року вказане заочне рішення суду змінено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 червня 2013 року та до їх повноліття (а. с. 9-10 том 1).

23 червня 2014 року відкрито виконавче провадження № 43790599 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 (а. с. 114 том 1).

Аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01 вересня 2017 року склала 81 753,76 грн, на 01 березня 2018 року 101 967,76 грн, на 01 грудня 2018 року - 135 125,76 грн, на 01 липня 2019 року 164 953,76 грн, що підтверджується розрахунками державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а. с. 11-18, 46-48 том 1).

З 09 квітня 2003 року по 27 лютого 2017 року ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (а. с. 235 зворот том 1).

З 10 квітня 2003 року ОСОБА_3 призначений директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Європласт» на підставі наказу № 22/к-1 (а. с. 236 том 1).

З 01 червня 2006 року ОСОБА_3 призначений директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультіпак» на підставі наказу № 1/к-1 (а. с. 236 зворот том 1).

04 травня 2012 року прокуратурою Дзержинського району м. Харкова пред`явлено ОСОБА_3 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 172 КК України, і обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 30 листопада 2016 року прокуратурою Харківської області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 27, частиною 3 статті 189, частиною 2 статті 345 КК України, і обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до 30 січня 2017 року. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року кримінальне провадження направлено на новий розгляд. Відомості про результати розгляду кримінального провадження до Міністерства внутрішніх справ не надходили, що підтверджується довідкою Міністерства внутрішніх справ України (а. с. 227 зворот том 1).

ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів з приводу несплати ОСОБА_3 аліментів. 16 грудня 2016 року відкрито кримінальне провадження № 0006292 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України. Постановою слідчого від 03 травня 2018 року вказане кримінальне провадження закрито. Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2018 року в задоволенні скарги потерпілої ОСОБА_1 на постанову слідчого від 03 травня 2018 року про закриття кримінального провадження відмовлено. В ході розгляду скарги судом встановлено, що хоча у діях ОСОБА_3 і мало місце ухилення від сплати аліментів, що тривало певний проміжок часу (систематичний характер), однак воно було вимушеним з його боку через відсутність доходу. Встановлено, що ОСОБА_3 з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2017 року не отримував доходів. Він звертався до Харківського міського центру зайнятості. ОСОБА_3 вчиняв дії щодо сплати аліментів за рішенням суду через поштове відділення № 166, що свідчить про усвідомлення ним покладеного на нього обов`язку з утримання дітей, і тому не може розцінюватись як злісне ухилення (а. с. 106-109 том 1).

ОСОБА_3 переказував аліменти на користь ОСОБА_1 поштою: 26 квітня 2017 року у розмірі 1300,00 грн, 11 серпня 2017 року 500,00 грн, 25 жовтня 2016 року 100,00 грн, 03 березня 2017 року 200,00 грн, 05 вересня 2016 року 50,00 грн, однак вони повертались без отримання, що підтверджується поштовими квитанціями і повідомленнями (а. с. 110-112 том 1).

Також ОСОБА_3 надано копії поштових квитанцій про перерахування аліментів на ім`я ОСОБА_1 : від 07 квітня 2016 року на суму 100,00 грн, 10 липня 2017 року на суму 200,00 грн, 26 вересня 2017 року на суму 900,00 грн, 16 березня 2018 року на суму 200,00 грн, 31 січня 2019 року на суму 600,00 грн. Відомостей щодо виплати таких сум та отримання відповідних поштових переказів ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

З приводу не отримання ОСОБА_1 поштових переказів ОСОБА_3 20 жовтня 2016 року звертався із заявою до виконавчої служби, у якій просив зобов`язати ОСОБА_1 надати розрахункові реквізити для зарахування коштів у рахунок сплати аліментів (а. с. 113 том 1).

За заявами ОСОБА_3 24 вересня 2013 року, 06 травня 2014 року, 25 листопада 2014 року, 19 червня 2015 року, 19 квітня 2017 року, 05 травня 2017 року, 17 травня 2017 року, 04 липня 2017 року, 07 серпня 2017 року, 20 квітня 2019 року щодо крадіжок, самоправних дій, шахрайства та розкрадання майна внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а. с. 130-134, 137-139, 141, 142, 144, 145 том 1).

Також 21 серпня 2013 року, 03 серпня 2015 року ОСОБА_3 звертався до правоохоронних органів із заявами про спричинення йому тілесних ушкоджень (а. с. 130, 140 том 1).

ОСОБА_3 є боржником у декількох виконавчих провадженнях, зокрема, № 59000562 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 176742,34 грн; № 59168980 від 21 травня 2019 року з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2016 року про стягнення з нього заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» за договором про надання траншу у розмірі 1363114,65 грн, зі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 28204,06 грн, процентів за неправомірне користування кредитом в розмірі 349985,22 грн та 26119,56 грн судового збору; № 65689054 від 04 червня 2021 року з виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова про стягнення з нього та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1753550,58 грн, № 65689697 від 04 червня 2021 року з виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова про стягнення з нього та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором в розмірі 107109,15 доларів США та суми штрафних санкцій у розмірі 670402,69 грн, № 65687434 від 04 червня 2021 року з виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова про стягнення з нього та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» судового збору у розмірі 4019,40 грн по 2009,70 грн з кожного, № 64857582 від 16 березня 2021 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсації частки суми статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультипак» у розмірі 500 000,00 грн (а. с. 115-119, 161-196, 252 том 1, а. с. 86-87 том 2).

Належну ОСОБА_3 двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 реалізовано як предмет іпотеки в ході примусового виконання рішення суду про стягнення з нього та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь банку, що підтверджується актом про реалізацію предмета іпотеки від 28 лютого 2019 року та протоколом № 388925 проведення електронних торгів від 20 лютого 2019 року (а. с. 102-105 том 1).

06 березня 2019 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_7 (а. с. 141 том 2).

ОСОБА_3 знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 07 березня 2019 року (а. с. 25, 101 том 1, а. с. 142 том 2).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2018 року, додатковим рішення від 25 жовтня 2018 року та постановою Харківського апеляційного суду від 04 березня 2020 року розглянуто вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (а. с. 120-121, 122-123 том 1, а. с. 51-77 том 2).

Належні ОСОБА_3 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , частку земельної ділянки площею 0,0994 га, кадастровий номер :00:003:0336, частку земельної ділянки площею 0,0994, кадастровий номер :00:003:0089 реалізовано як предмет іпотеки у межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості на користь банку, що підтверджується актом про реалізацію предмета іпотеки від 06 грудня 2021 року (а. с. 125-127 том 1).

16 серпня 2022 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 . У цій справі ОСОБА_1 звернулась із заявою з грошовими вимогами кредитора, яка прийнята ухвалою Господарського суду Харківської області від 27 жовтня 2022 року (а. с. 128-129 том 1).

У заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і додатках до неї, деклараціях про майновий стан боржника ОСОБА_3 вказав, що є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультипак» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Європласт», діяльність яких зупинена у зв`язку з кримінальним провадженням. Доходів та нерухомого майна не має. Все наявне рухоме майно передано в заставу за договорами застави до договорів кредиту та вибуло з його володіння у зв`язку з викраденням. Місцезнаходження автомобілів TOYOTA RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ГАЗ модель AC-G3302 ПБ АХУ-1, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником яких він є, йому не відоме (а. с. 152-159, 204-225).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3 вбачається, що з 2013 року по 2016 рік відомості про доходи відсутні. У першому кварталі 2017 року дохід склав 9,12 грн. У першому кварталі 2018 року - 636,00 грн. За другий і третій квартали 2019 року 205,97 та 279,78 відповідно. За перший квартал 2020 року дохід ОСОБА_3 склав 212,87 грн. За перший, другий та третій квартали 2021 року: 62,78 грн, 65,10 грн, 74,54 грн, 67,32 грн, 64,60 грн.

Також ОСОБА_3 має податковий борг, що підтверджується відомостями Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 20 жовтня 2021 року (а. с. 244-245 том 1).

У червні 2017 року ОСОБА_3 звертався до Харківського міського центру зайнятості та отримав відповідь, що він є засновником юридичної особи та її директором, у зв`язку з чим реєстрація його в центрі зайнятості з подальшим вирішенням питання надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю можлива за умови подання свідоцтва про державну реєстрацію припинення діяльності юридичної особи та внесеного до трудової книжки запису про звільнення з посади директора.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Крім того, аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за сплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України

дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19, провадження № 61-16670 св 19; у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 278/725/20, провадження № 61-690св21.

Як встановлено судом з 06 червня 2013 року ОСОБА_3 мав сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно.

ОСОБА_3 з 2013 року нерегулярно та не в повному обсязі сплачував аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість з їх сплати, яка станом на 01 липня 2019 року складала 164 953,76 грн.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів.

Судова колегія звертає увагу на те, що позивачка просила стягнути пеню у розмірі 52 459,58 грн, при розрахунку якої виходила з суми прострочення платежів за кожен місяць, помноженої на 1% та на кількість днів у місяці (30 чи 31), а загальна сума неустойки (пені) визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Такий алгоритм розрахунку пені є помилковим та не відповідає наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, оскільки пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

При застосуванні правильного алгоритму розрахунку, зважаючи на те, що прострочення сплати виникло ще з 2013 року, розмір пені перевищував би заявлені позивачкою вимоги в сумі 52 459,58 грн, але в будь-якому разі не міг бути більшим, ніж розмір самої заборгованості.

Зважаючи на те, що сума заявлених позивачкою вимог становить 52 459,58 грн, та суд в силу вимог принципу диспозитивності не може вийти за межі заявлених позовних вимог, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі та не вбачає за доцільне наводити інший розрахунок пені за формулою, викладеною у зазначеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду.

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а у зв`язку з відсутністю у нього доходів судова колегія відхиляє, адже доказів поважності причин несплати відповідачем аліментів, які б виключали його вину в утворенні заборгованості та можливість стягнення пені, суду не надано.

Сама по собі відсутність у відповідача доходу не є поважною причиною несплати аліментів та не виключає вини ОСОБА_3 , на якого покладено обов`язок з утримання дітей, в утворенні заборгованості.

ОСОБА_3 є працездатним та мав можливість працювати і отримувати доходи.

Відкриття щодо нього кримінальних проваджень не перешкоджало йому працювати, адже до нього не застосовувались запобіжні заходи, які б обмежували його свободу, такі як перебування під вартою, домашній арешт тощо.

Посилання відповідача на припинення діяльності підприємств, у яких він є директором не заслуговують на увагу, оскільки інформації щодо діяльності таких юридичних осіб суду не надано. При цьому, заборгованість у відповідача виникла з 2013 року, та за цей час ОСОБА_3 не був позбавлений можливості влаштуватися на іншу роботу. Його діяльність як фізичної особи-підприємця також припинена за його власним бажанням. Заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність він також подав з власної ініціативи.

Відсутність у відповідача нерухомого та рухомого майна, наявність у нього заборгованості за кредитними договорами також не свідчить про відсутність його вини у несплаті аліментів. Розкрадання рухомого майна відповідача не підтверджено, адже вироків суду з цього приводу немає.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він є боржником за декількома виконавчими провадженнями про стягнення заборгованості, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки це не впливає на необхідність виконання його обов`язку з утримання дітей. Крім того, вказані ним виконавчі провадження відкриті вже після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у цій справі.

Посилання відповідача на намагання сплатити аліменти шляхом здійснення поштових переказів на ім`я ОСОБА_1 є безпідставними та не свідчать про відсутність його вини в утворенні заборгованості, оскільки зазначені поштові перекази позивачка не отримувала та вони повернуті платнику. Відповідач, будучи обізнаним про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів та про те, що ОСОБА_1 не отримує від нього поштових переказів, не був позбавлений можливості з метою уникнення утворення заборгованості переказати аліменти на рахунок виконавчої служби, у депозит нотаріуса, на банківський рахунок тощо, однак таким правом не скористався. При цьому, суми коштів, які він переказував поштою, не могли покрити суму заборгованості у розмірі 164 953,76 грн.

Доказів перебування у лікарні та тривалого лікування після спричинення тілесних ушкоджень, на що посилається відповідач, ним теж не надано.

Не притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів свідчить про відсутність у його діях складу злочину, однак не звільняє його від цивільно-правової відповідальності у вигляді нарахування пені.

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що державний виконавець не вчинив дій щодо звернення стягнення на його рухоме та нерухоме майно, на яке визнано за ним право власності в порядку поділу майна подружжя, є безпідставними, адже відповідач сам зазначає про відсутність такого майна. При цьому, зі скаргами на дії державного виконавця відповідач не звертався.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що ОСОБА_3 не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів, що виключало б його вину в утворенні заборгованості та підстави для нарахування пені.

Твердження відповідача щодо того, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, судова колегія також відхиляє.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції повідомляв ОСОБА_3 про розгляд справи за останнім відомим місцем реєстрації його проживання: АДРЕСА_1 .

Надіслані судом судові повістки на ім`я відповідача повертались до суду із зазначенням причини повернення: «Адресат відсутній».

Зокрема, ОСОБА_3 за останною відомою адресою його проживання судом першої інстанції надсилалась повістка про виклик в судове засідання на 20 лютого 2020 року, в якому ухвалене оскаржене заочне рішення суду першої інстанції, яка повернулась не врученою з відміткою у поштовому повідомленні про причини невручення «адресат відсутній» (а. с. 74 том 1).

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21), від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц (провадження № 61-2876св21).

Таким чином, ОСОБА_3 вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.

Доводи ОСОБА_3 щодо помилковості розрахунків державного виконавця та неправильного нарахування пені не можуть бути взяті до уваги, оскільки доказів отримання ОСОБА_1 сум аліментів, які не враховані у розрахунках державного виконавця, суду не надано. Заборгованість станом на липень 2014 року у сумі 8232,74 грн, що утворилась з червня 2013 року, сплачена відповідачем лише через рік, тобто на неї також має нараховуватися пеня. Як вже зазначалось вище, якби позивачкою пеня нараховувалась за правильним алгоритмом, її розмір навіть перевищував би зазначений у позові, тож доводи відповідача щодо помилковості нарахування сум пені судова колегія відхиляє.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 року.