Справа № 367/3889/22
Провадження №2/367/2655/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Шестопалової Я.В.,

при секретарі судових засідань Балинської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

30.09.2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» про захист прав споживачів.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що 10 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та нею було укладено Договір № 411841 про надання споживчого кредиту, в паперовій формі, що містить підписи учасників даного договору.

Предметом договору є надання відповідачем споживчого кредиту в розмірі 36875,00 грн. на строк 1095 днів, з кінцевим терміном повернення 10.11.2023 року, згідно визначеного графіка платежів, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до пункту 1.5 розділу «Предмет договору» визначено фіксовану процентну ставку, яка становить: - за перший день користування кредитом (включно) 25 % в день (9125 % річних); - за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня і до кінця строку надання кредиту 85 % річних, а загальна вартість кредиту складає 101 285,36 грн.

Пунктом 2.1 розділу «Порядок та умови надання кредиту» зазначено, що фактично він як позичальник отримує споживчий кредит не в повному обсязі, як зазначено у предметі договору, а наступним чином: - у розмірі 29 500,00 грн. перерахуванням коштів за реквізитами у будь який спосіб; - у розмірі 7 375,00 грн. на користь відповідача на виконання зобов`язань по сплаті процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 договору (сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється Споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, Споживач доручає Товариству (відповідачу) утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Споживачу.

При цьому пунктом 1 розділу «Порядок обчислення (нарахування) процентів. Порядок зміни процентів» визначено, що нарахування процентів здійснюється в межах строку надання кредиту, на залишок заборгованості, що вказаний в Графіку платежів.

Графік платежів, що є додатком 1 договору про надання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 року, містить розрахунок відсотків з суми 36 850,00, як і визначено пунктом 1.3 розділу 1 «Предмет договору». Такі умови договору він вважає несправедливими, що не відповідають нормам чинного законодавства України, підлягають визнанню їх недійсними, що в свою чергу є підставою для визнання недійсним укладеного договору про надання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 року.

Правовідносини по даній справі виникли між споживачем споживчого кредиту ОСОБА_1 та ТОВ «Слон Кредит» при виконанні умов договору про надання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 року, тому на дані спірні правовідносини розповсюджується положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), так договір про отримання споживчого кредиту, предметом якого є встановлена сума кредитування створює уявлення споживача про його отримання саме в тому розмірі, яка була зазначена 36 875,00 грн., це відповідало б критеріям розумності та справедливості, що встановлено добросовісною функцією. Зазначена сума ним не була отримана Позивачем. Пунктом 1.2 договору визначено, що Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними. Фактично ж, Споживач не отримує кошти та сплачує відсотки за перший день користування під час отримання їх частини, коли навіть не користувався коштами, тобто відсутня підстава для їх нарахування. Також умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, як вбачається з оспорюваних абзацу 1 пункту 1.5 розділу 1 «Предмет договору» пункту 2.1 розділу 2 «Порядок на умови надання кредиту». Відповідач надаючи кошти в розмірі 36 875,00 грн. споживчого кредиту, відразу перераховує їх четверту частину (25 %) на свою користь у якості відсотків за перший день користування кредитом, яким ще ніхто не користувався, при цьому подальший розрахунок відсотків проводиться на весь період договору виходячи із суми предмету договору 36 875,00 грн. Таким чином відповідач отримує прибуток, надаючи лише частину кредитних коштів та весь тягар по сплаті відсотків (9125% річних) за перший день та наступні з повної суми покладає на позивача. Крім того умови договору завдають шкоди споживачеві, нарахування процентів, згідно графіку платежів, що є додатком 1 до договору про надання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 року, проведено виходячи з суми 36 875,00 грн., незважаючи на фактичне отримання лише 3/4 частини зазначеної суми. Кошти в розмірі 1/4 суми утримані відповідачем як проценти за перший день користування в графіку платежів не зазначені, що шкодить йому як позивачу шляхом збільшення його фінансових зобов`язань при нарахуванні на неотримані суми споживчого кредиту.

Таким чином умови встановлені абзацом 1 пункту 1.5 розділу 1 «Предмет договору» та пункту 2.1 розділу 2 «Порядок на умови надання кредиту» договору про надання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 року є несправедливими, що комплексно у сумісності порушують його права як споживача.

ОСОБА_1 вважає, що її права як споживача підлягають захисту шляхом визнання недійсними абз. 1 п. 1.5. розділу 1. «Предмет договору», пункту 2.1 розділу 2 «Порядок на умови надання кредиту», що є підставою для визнання договору про надання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 року недійсним, оскільки саме така форма є ефективною та належною у відповідності до ст.. 16 ЦК України, захисту її права як споживача споживчого кредиту.

Тому просить суд визнати недійсним абзац 1 пункту 1.5 розділу 1 «Предмет договору» ( - за перший день користування кредитом (включно) -25 % в день (9125 % річних) далі проценти за перший день користування кредитом); визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 року з дати укладення.

23 грудня 2022 року ухвалою суду було відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі та призначено до підготовчого засідання.

24 березня 2023 року до суду від директора ТОВ «Слон Кредит» Миколи Рохманійко надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зазначений позивачем Договір про надання споживчого кредиту було укладено в письмовій формі. Отже, відповідно до вимог Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Слон Кредит», затверджені Наказом директора ТОВ «Слон Кредит» № 06-КД від 26.102020 року (далі Правила), та згідно з вимогами чинного законодавства Договір про надання споживчого кредиту між ОСОБА_1 та ТОВ «Слон Кредит» укладено в паперовій письмовій формі та підписано власноруч ОСОБА_1 .. Враховуючи вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» укладення Договору про надання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 року на суму 36 875 грн. 00 коп. з ОСОБА_1 в такому порядку: клієнт з метою отримання кредиту подав кредитному посереднику АТ Перший український міжнародний банк України» заявку на отримання кредиту та документи, що вимагаються згідно чинного законодавства та внутрішніх регулятивних документів ТОВ «Слон Кредит». Заявка була подана у письмовій формі заявою анкетою. Товариством було безоплатно надано Клієнту Паспорт споживчого кредиту, за формою встановленою Додатком 1 до Закону України «Про споживче кредитування» у письмовій формі із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. Клієнт погодився з умовами надання кредиту та власноруч підписав Паспорт споживчого кредиту. Після узгодження всіх умов Клієнтом було підписано Договір про надання споживчого кредиту. Договір про надання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 року складено в 2 (двох) оригінальних примірниках українською мовою, по одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу. Позивачем було отримано свій примірник Договору. Розділом 1 Договору про надання споживчого кредиту визначено умови, зокрема, щодо нарахування відсотків. Всі умови договору прописані чітко, по окремим пунктам, шрифтом не відрізняється один від одного та від решти тексту Договору. Жодним чином не вводить в оману позивача ні смисловим наповненням, ні візуальним. Усі розділи та пункти договору відповідають чинному законодавству України.

Як фінансова установа ТОВ «Слон Кредит» зобов`язана подавати (станом на дату укладення Договору) всі типові форми договорів надання фінансових послуг (в разі їх зміни, протягом 30 днів) до НБУ. ТОВ « Слон Кредит» виконано приписи п. 19 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) затверджених постановою КМУ № 913 від 07.12.2016 р та надіслано типову форму договору споживчого кредиту до Національного Банку України (у відповідності з діючим на той момент законодавством, в тому числі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг» від 79-ІХ від 12.09.2019 р. (Закон про спліт)). Форма договору споживчого кредиту ТОВ «Слон Кредит» розроблена у відповідності до вимог чинного законодавства України до такого типу документу. Зі змісту Договору чітко слідує порядок нарахування процентів. Також реальна відсоткова ставка відображена в паспорті споживчого кредиту та графіку платежів, які підписані позивачем власноручним підписом, що свідчить про освідомлення з умовами отримання кредитних коштів.

Згідно внесених змін до діючого законодавства, для споживачів (клієнтів) передбачено лише звільнення від сплати неустойки (штрафів, пені) за невиконання (прострочення виконання) обов`язків за кредитними договорами в період дії запроваджених карантинних заходів у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) у 2020-2023 роках. В зв`язку з зазначеним, штрафні санкції за прострочення виконання за Договором про надання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 року Товариством не нараховувались. Звільнення від сплат по тілу кредиту та процентів, які нараховуються за користування кредитними коштами, чинним законодавством не передбачено. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту станом на день підготовки даного відзиву складає 54 066 грн. 98 коп., з яких тіло кредиту 29 149 грн. 23 коп. та відсотки 24 917 грн. 75 коп. 23.06.2022 року на офіційну електронну пошту Товариства надійшов лист від позивача, в якому ОСОБА_1 повідомила про неможливість виконання нею зобов`язань за Договором та відповідно неможливість повернення отриманих нею коштів. ТОВ «Слон Кредит» надало відповідь на звернення позивача, а також аргументувало законність нарахування відсотків та неможливість припинити зобо`язання. Просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

19. липня 2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не заявилася, але у позовній заяві просила проводити без її особистої участі.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «Слон Кредин» не з`явився, але в відзиві та клопотаннях представник ОСОБА_2 просив розглядати справу без участі у судовому засіданні відповідача.

В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 10.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 411841 про надання споживчого кредиту, за яким банк надав позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 36875,00 грн. на строк 1095 днів, з кінцевим терміном повернення 10.11.2023 року (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в Графіку платежів, що є додатком № 1 до цього Договору.

Відповідно до пункту 1.5 Договору розділу «Предмет договору» тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: - за перший день користування кредитом (включно) 25 % в день (9125 % річних); - за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85 % річних (далі Поточні проценти. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 101 285,36 грн.

Пунктом 2.1 розділу «Порядок та умови надання кредиту» зазначено, що фактично він як позичальник отримує споживчий кредит не в повному обсязі, як зазначено у предметі договору, а наступним чином: - у розмірі 29 500,00 грн. перерахуванням коштів за реквізитами у будь який спосіб; - у розмірі 7 375,00 грн. на користь відповідача на виконання зобов`язань по сплаті процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 договору (сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється Споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, Споживач доручає Товариству (відповідачу) утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Споживачу.

При цьому пунктом 3.1 розділу «Порядок обчислення (нарахування) процентів. Порядок зміни процентів» визначено, що нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором (Графіком платежів).

Згідно із частиною першоюстатті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1ст. 80 ЦПК України).

Згідно із ч. 6ст. 81 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові від22 грудня 2022 року по справі № 593/1401/17 (провадження № 61-5635св19) Верховним Судом зазначено, що «на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, судами встановлено, що, підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1 не повідомляв банк про наявність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому інформації, умов отримання, користування та повернення кредиту. Отримання кредиту споживач не заперечував. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив факт надання повної інформації про умови кредитування, а саме: строк, на який отримано кредит, процентну ставку, розмір кредиту, порядок розрахунків за кредитом тощо. За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно вказав про недоведеність ОСОБА_1 своїх позовних вимог, оскільки укладений правочин не суперечить нормам чинного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину; під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 надано необхідну інформацію про умови кредитування».

Судом установлено, що кредитний договір № 411841 про надання споживчого кредиту від 10.11.2020 року було укладено в письмовій формі та підписано власноруч самим ОСОБА_3 .

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).

Твердження позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає чинне законодавство, спростовуються самим механізмом укладання договору, тобто позивач мав необхідний час для ознайомлення з умовами кредитування, та вже після ознайомлення самостійно проявив намір підписати кредитний договір та ним власноручно було підписано кредитний договір.

Дослідивши поданий відповідачем примірник оспорюваного договору суд дійшов висновку, що він містить усі істотні умови, визначені частиною 1 статті 638 та статті 1054 ЦК, а саме: відомості про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір і порядок нарахування та виплату процентів, відповідальність сторін, тощо.

За відсутності активної згоди позичальника на отримання кредиту договір не оформлюється. Підписавши договір за допомогою власного підпису позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з його умовами та графіком платежів, які містять усі необхідні умови кредитування.

Згідно з частинами 1, 2статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Для кваліфікації умов договору, як «несправедливі» необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності, закріплений законодавцем у пункті 6 частини 1статті 3 ЦК Українита частині 3статі 509 ЦК України; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Варто зауважити, що принцип добросовісності є одним із засобів обмеження принципу свободи договору сторін, способом утримання сторін від зловживання своїми правами при виконанні договору. Зміст цього принципу полягає в тому, що умови правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту.

При цьому, у Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року за № 5-рп/2004 у справі №1-33/2004 зазначено, що справедливість - одна із основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини 3ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини 3статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини 3статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 12.02.2018 року у справі № 707/2953/15-ц.

Відповідно до положень частини 5статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»визначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цьогоЗаконупро несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Посилання позивача на несправедливі умови договору в частині непропорційно великих сум компенсації у разі невиконання його умов також не заслуговують на увагу, оскільки вимоги пункту 5 частини 3статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»враховані розділом 1 «Предмет договору», розділом 3 «Порядок обчислення (нарахування) процентів. Порядок зміни процентів» оспорюваного договору.

Отже, в ході розгляду справи суд не встановив обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору № 411841 про надання споживчого кредиту від 10.11.2020 року вимогам законодавства. Доводи позивача про несправедливість умов договору спростовуються його змістом.

Крім того позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсним абзац 1 пункту 1.5 розділу 1 «Предмет договору» ( - за перший день користування кредитом (включно) -25 % в день (9125 % річних) далі проценти за перший день користування кредитом); пункт 2.1 розділу 2 «Порядок на умови надання кредиту» та договору про надання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 року; визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 року з дати укладення, посилаючись на те, що під час його укладення, Банк не надав їй об`єктивної, повної та достовірної інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, в умовах кредитного договору та приховав фактичне значення реальної процентної ставки, а також що пункти спірного договору є несправедливими, не законними та такими, що суперечать, частині 2 статті 11 та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(в редакції, яка була чинна на дату укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями15 і 23 цього Закону.

Відповідно до пункту 3.1"Правил надання банками України інформації споживачупро умови кредитування та сукупну вартість кредиту" банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

З п. 8.8 Договору пронадання споживчого кредиту № 411841 від 10.11.2020 вбачається, що підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що: - перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а/ за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та розміщена на Ваб сайті; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (ділі Правила), що розміщені на Веб сайті та затверджені наказом № 06-КД від 26.10.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися; …..».

Таким чином, при підписанні даного Кредитного договору сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, процентну ставку, умови щодо підвищення процентної ставки, строк кредитування, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що умови кредитного договору не суперечать принципу добросовісності, не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та не завдають шкоди споживачеві, та підстав для визнання недійсним кредитного договору, які наведені позивачем, судом не встановлено.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом не вбачається порушення прав позивача відповідачем під час укладення та виконання кредитного договору, позивач не довів наявність правових підстав для їх розірвання, був ознайомлений з умовами договору та погодився з ними, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивач як споживач послуг, відповідно до положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 р. № 590, коли обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком.

Оскільки у задоволенні вимог позивачу відмовлено, судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 626, 628, 509, 1054 ЦК України, ст.ст.12,81,141,247,263-265,258-259,354-355ЦПК України,суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» про захист прав споживачів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Я.В. Шестопалова