К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року місто Київ

справа № 752/1054/21

апеляційне провадження № 22-ц/824/7244/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Таран Н.Г. від 23 лютого 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадової особи Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

18 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність посадової особи Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Скарга мотивована тим, що 25 жовтня 2022 року Деснянським районним судом міста Києва видано два виконавчі листи № 752/1054/21 про примусове стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 2 800 доларів США та судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

6 січня 2023 року ОСОБА_1 направив заяву про відкриття виконавчого провадження до Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка була отримана виконавчою службою 12 січня 2023 року.

Посилаючись на те, що станом на момент подання цієї скарги, у встановлений законом строк виконавчою службою не було відкрито виконавче провадження, скаржник

просив визнати неправомірною бездіяльність керівника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубаса А.М. щодо організації своєчасного прийняття рішення у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" на підставі його заяви від 6 січня 2023 року та зобов`язати вирішити питання щодо прийняття і надіслання йому відповідного рішення; стягнути витрати на правничу допомогу.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що заява ОСОБА_1 була опрацьована виконавчою службою одразу після відновлення роботи відділом і постановою державного виконавця від 24 січня 2023 року виконавчі документи повернуті стягувачу на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а тому державний виконавець діяв відповідно до вимог закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що заява про відкриття виконавчого провадження була отримана виконавчою службою 12 січня 2023 року, а тому питання щодо відкриття виконавчого провадження мало бути вирішено не пізніше 13 січня 2023 року; про повернення без прийняття до виконання - протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, що у даному випадку також не відбулося. Постанова про повернення винесена з порушенням встановлених законом строків, а тому висновок суду про правомірність дій виконавчої служби є помилковим.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи не скористались правом на подання відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, апеляційну скаргу просить задовольнити.

Державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 6 січня 2023 року ОСОБА_1 направив на адресу Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)заяву про примусове виконання рішення у справі № 752/1054/21 за його позовом до ОСОБА_2 , яким стягнуто з останнього борг в розмірі 2 800 доларів США та судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. До вказаної заяви додав два виконавчих листи, виданих Деснянським районним судом міста Києва 25 жовтня 2022 року (посилка № 028) (а.с.4-6).

Вказаний лист отриманий Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12 січня 2023 року, що підтверджується трекінгом відстеження посилки № 028 (а.с. 7).

18 січня 2023 року виконавчі листи передані до виконання державному виконавцю Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)Дяченко А.О. (а.с.37).

Згідно повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 24 січня 2023 року, ОСОБА_1 повернуто виконавчі документи на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 38).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений

комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Частино 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було направлено на адресу виконавчої служби два виконавчі листи та одну заяву про примусове виконання рішення (а.с.41).

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Пунктом 3 частини 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Заява ОСОБА_1 про примусове виконання рішення надійшла до виконавчої служби 12 січня 2023 року, а повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання датовано 24 січня 2023 року, тобто з порушенням строку, передбаченого пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції вказаної обставини не перевірив та належної оцінки не надав, обмежившись лише посиланням на правомірність повернення без виконання виконавчого документу стягувачу.

При цьому предметом скарги було саме несвоєчасне прийняття процесуального рішення у виконавчому провадженні, а не правомірність повернення виконавчого документа без виконання.

Відповідно до частини 3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Із урахуванням положення частини 3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" на ОСОБА_3 як начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), покладений обов`язок здійснювати контроль за рішеннями, діями чи бездіяльністю

підпорядкованих йому державних виконавців, у тому числі й шляхом розгляду скарг стягувачів у виконавчому провадженні.

Відповідно до пункту 1 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, начальник управління державної виконавчої служби має право проводити перевірку законності виконавчого провадження що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані. Пунктом 2 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що начальник управління державної виконавчої служби проводить перевірку законності виконавчого провадження за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника).

Судом встановлено, що бездіяльність, яка полягає у несвоєчасному прийнятті процесуального рішення під час виконання виконавчого листа № 752/1054/21, допущена державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О., однак ОСОБА_1 оскаржуються лише дії керівника виконавчої служби.

Оскільки матеріали справи не містять звернення ОСОБА_1 до начальник управління державної виконавчої служби зі спірного питання, то відсутні підстави для визнання неправомірною його бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято правильне по своїй суті судове рішення, однак в частині мотивів його прийняття судом допущено помилку, а тому ухвалу суду слід змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в іншій частині залишити без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює частково судове рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: