П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року місто Київ

справа № 760/28250/20

провадження №22-ц/824/8415/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Держава Україна

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції

на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 6 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Коробенко С.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями співробітників поліції,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади - Департаменту патрульної поліції.

Позов обґрунтовано тим, що позивач у березні 2017 року загубив своє водійське посвідчення № НОМЕР_1 , про що в належному порядку повідомив органи МВС. За цим фактом 2 березня 2017 року посвідчення водія внесено до реєстру «Загублених/викрадених документів». 2 березня 2017 року позивачу видане нове посвідчення водія.

20 грудня 2019 року рахунки позивача були заблоковані на підставі постанови про арешт коштів боржника Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби м.Києва від 20 грудня 2019 року в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_4, яке було відкрито на підставі постанови інспектора Управління патрульної поліції м.Києва Гаракуші М.М. від 18 вересня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Таким чином, невідома позивачу особа заволоділа його загубленим водійським посвідченням і використала незаконним чином. Як було доведено у трьох адміністративних справах поліція зупинила невідомих позивачу осіб за порушення ПДР і виявила в цих осіб наркотичне чи алкогольне сп`яніння. Особи пред`явили загублене посвідчення водія позивача. Працівники поліції використали дане посвідчення водія, як основний спосіб встановлення особи (без здійснення належної перевірки дійсності наданого посвідчення) і наклали адміністративне стягнення на власника цього водійського посвідчення - позивача. Після цього, у невідомих позивачу осіб було конфісковано водійське посвідчення та видано тимчасове посвідчення водія.

Наступним фактом стало те, що невідомі позивачу особи скористались тимчасовим посвідченням водія два рази - 18 та 30 вересня 2019 року. Поліція знову без належної перевірки дійсності наданого посвідчення, використала його для накладення адміністративного стягнення.

В результаті неуважності дій працівників поліції було незаконно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності три рази. Всі три справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності були скасовані за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Недбалість і неуважність представників правоохоронних органів стали підставою до незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що негативно вплинуло на авторитет та активне соціальне життя позивача, призвело до душевних хвилювань. Позивач перебував у стані психічного напруження та душевного хвилювання весь період, протягом якого було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4, а саме з 13 грудня 2019 року по 8 вересня 2020 року. В цей період на рахунку в банку у позивача знаходилися кошти на суму 30000 грн., проте на кошти та на майно був накладений арешт, що значно обмежило активне соціальне життя позивача.

Розмір моральної шкоди позивач оцінив в 44406 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 6 грудня 2022 року стягнуто з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду, завдану незаконними діями співробітників Департаменту патрульної поліції в розмірі 10000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в який просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В апеляційній скарзі зазначає про те, що стягнення шкоди через Казначейство є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Посилання суду на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст.1176 ЦК України, а також посилання суду на ст.ст.1173, 1174 ЦК України, є помилковими. Також зазначає про те, що позивачем не доведено протиправність (неправомірність) рішень, дій чи бездіяльності працівників Державної патрульної поліції.

Також не погодився з рішенням суду першої інстанції Департамент патрульної поліції, подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Представник вважає рішення незаконним та необґрунтованим, винесене при неповному з`ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Кравчук Д.В. просить апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Департаменту патрульної поліції та Державної Казначейської служби України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що відповідно до наявних облікових даних Єдиного державного реєстру МВС (НАІС МВС) на ім`я ОСОБА_1 2 березня 2017 року було видане водійське посвідчення серії НОМЕР_2 категорії «В» (отримання посвідчення водія замість втраченого посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 10 листопада 2016 року). 2 березня 2017 року за заявою громадина ОСОБА_1 посвідчення водія внесено до реєстру «Загублених/викрадених документів».

Незважаючи на наявність в Департаменті патрульної поліції інформації про втрату посвідчення водія НОМЕР_1 від 10 листопада 2016 року та видачу замість нього нового, вказане посвідчення водія було враховане працівниками патрульної поліції під час ідентифікації особи, в діях якої були виявлені ознаки порушень правил дорожнього руху: 18 вересня 2019 року при притягненні невідомої особи, яка назвалася ОСОБА_1 та підтвердила ідентифікацію його водійським посвідченням, до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України; 18 вересня 2019 року при оформленні протоколу про притягнення невідомої особи, яка назвалася ОСОБА_1 та підтвердила ідентифікацію його водійським посвідченням, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України; 30 вересня 2019 року при оформленні протоколу про притягнення невідомої особи, яка назвалася ОСОБА_1 та підтвердила ідентифікацію його водійським посвідченням, виданим замість вилученого 18 вересня 2019 року, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України.

Встановлено, що судовими рішеннями провадження у вказаних адміністративних справах було закрите у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень: рішенням Солом`янського районного суду м.Києва у справі № 760/2475/20 від 25 серпня 2020 року постанову ЕАК № 1532232 від 18 вересня 2019 року про притягнення позивача до відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України було скасовано, на підставі чого 8 вересня 2020 року було припинено виконавче провадження № НОМЕР_4 та знято арешт з майна та рахунків позивача; постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2020 року у справі № 755/16213/19 було скасовано постанову Дніпровського районного суду м.Києва від 13 листопада 2019 року, якою було притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України (епізод за 18 вересня 2019 року); постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2020 року у справі № 753/19297/19 було скасовано постанову судді Дарницького районного суду м.Києва від 19 листопада 2019 року, якою було притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України (епізод за 30 вересня 2019 року).

У вказаних судових рішеннях суди звернули увагу на те, що працівниками патрульної поліції не було належним чином встановлено особу правопорушника, що потягло за собою безпідставне притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу були спричинені моральні страждання, які є наслідком притягнення його до відповідальності, вимушеного відшукання засобів правового захисту, відстоювання своєї позиції в суді, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суд вважав за необхідне стягнути з держави компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 10000 грн., що є достатньою та адекватною компенсацією за три аналогічні випадки безпідставного притягнення його до відповідальності. Належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі, зокрема є відповідний орган Казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладання цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу,

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 726/837/20 зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши, до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Встановивши, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, були закриті три провадження в справах про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав, положення п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», для відшкодування моральної шкоди завданої позивачу діями працівників поліції, які полягали у безпідставному винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України та складанні двох протоколів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України.

Зі змісту ст.23 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд першої інстанції встановив, що позивачу були спричинені моральні страждання, які виявилися у душевних переживаннях, позивач був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, звертаючись з позовом до суду, та через подання апеляційних скарг на два судові рішення в адміністративних справах. З урахуванням конкретних обставин справи, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн. відповідає вимогам розумності і справедливості.

Доводи апеляційних скарг щодо невірного застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

Суд першої інстанції, ухваливши правильне по суті рішення, на вказане уваги не звернув та помилково зазначив у резолютивній частині рішення про компенсацію моральної шкоди позивачеві за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку.

За таких обставин резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні. В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 6 грудня 2022 року змінити, виклавши абзац другий у пункті першому резолютивної частини рішення в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10000 грн. компенсації моральної шкоди».

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 6 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус