ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4822/23 Справа № 216/3972/22 Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/3972/22 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головні державні виконавці Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Береговий Владислав Сергійович, ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними, скасування постанови та відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року, постановлену суддею Онопченко Ю.В., -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою, в якій просила суд визнати неправомірними та незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Берегового Владислава Сергійовича стосовно передачі документів ВП №70729745 державному виконавцю цього ж Відділу примусового виконання рішень Назаровцю Андрію Тарасовичу всупереч повноважень, встановлених у Законі України «Про виконавче провадження»; визнати неправомірними та незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Назаровця Андрія Тарасовича стосовно прийняття від головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Берегового Владислава Сергійовича документів ВП №70729745 та приєднання 17.02.2023 року ВП 70729745 до зведеного ВП №59036926 поза межами власних повноважень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження»; скасувати постанову про приєднання ВП №70729745 до зведеного ВП №59036926, прийняту 17.02.2023 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Назаровцем Андрієм Тарасовичем у ВП №70729745 як незаконну; стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 1 076 000 грн. на користь ОСОБА_1 моральної (немайнової) шкоди.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено заявнику, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила ухвалу суду скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування зазначила, що суд невірно оцінив доводи її скарги, вважаючи, що нею оскаржується постанова виконавця у зведеному виконавчому провадженні №59036626,. Розгляд її первісної позовної заяви здійснювався у загальному позовному провадженні, та оскільки провадженні продовжується, зазначена обставина дозволяє їй використовувати всі дозволені засоби захисту свого порушеного права на забезпечення справедливого судочинства. Розділ VII ЦПК України встановлює особливий порядок розгляду даних справ та не наділяє суд правом відмовляти у відкритті провадження з розгляду справ за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність виконавця. Зазначає, що оскільки державні виконавці є службовими особами, моральна шкода за порушення конституційних прав стягувача має відшкодовуватись саме державою Україна в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України. Вважає, що судом першої інстанції було порушено її право на справедливий суд, та порушено її права на ефективний засіб юридичного захисту в національному суді. Посилається на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод. Про те, що винесення оскаржуваних нею постанов було вчинено саме у ВП №70729745, підтверджується самою постановою.

Від відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити ухвалу без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначив, що дії державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні вчинені у межах та у спосіб, визначений Законом. Крім того, оскарження дій чи бездіяльності виконавця у зведеному виконавчому провадженні, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, згідно ч.1 ст.287 КАС України відноситься до юрисдикції адміністративних судів. Щодо стягнення моральної шкоди, то позивачем не доведено належними та допустимими доказами як факту завдання моральної шкоди, її розміру, так і того факту, що саме дії та бездіяльність відповідача призвели до душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації життя. Невиконання судового рішення боржником зобов`язанні не може вважатись бездіяльністю відділу.

Представник південного межрегіонального управління Міністерства юстиції України в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції частковому скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2022 року у справі №216/3972/22 Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалив рішення, яким задовольнив вимоги ОСОБА_1 та стягнув з РФ на її користь майнову шкоду, завдану внаслідок незаконної збройної агресії РФ проти України, в розмірі 24 583 718,34 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 259 300 грн.

14 грудня 2022 року Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області видав виконавчий документ на виконання зазначеного рішення.

23 січня 2023 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Береговий В.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №70729745 за виконавчим листом №216/3972/22 від 14 грудня 2022 року.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Назаровця Андрія Тарасовича від 17.02.2023 було приєднано виконавче провадження №70729745 до зведеного виконавчого провадження №59036926, яке веде цей же відділ.

Заявник зазначає, що отримав постанову від 17.02.2023 лише 18 березня 2023 року у листі, направленому простою кореспонденцією, датований Укрпоштою 22.02.2023 року та вважає, що державний виконавець порушив строк надсилання копії постанов у виконавчому провадженні на адресу стягувача та порядок такого відправлення, оскільки постанову про приєднання ВП №70729745 до зведеного виконавчого провадження №59036926 було прийнято головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Назаровцем Андрієм Тарасовичем 17.02.2023 року, а відправлена вона на адресу стягувача лише 22.02.2023 року й простим поштовим відправленням.

Крім того, заявник вважає, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Береговий Владислав Сергійович незаконно здійснив передачу документів ВП 70729745, відкритого 23.01.2023 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 20.12.2022 року, а головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Назаровець Андрій Тарасович неправомірно 17.02.2023 року приєднав ВП №70739745 до зведеного ВП №59036926.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження суд зазначив, що однією із заявлених вимог представника ОСОБА_3 є вимога про право, оскільки останній просить суд стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 1 076 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Зазначив, що у разі заявленя у скарзі вимог про право - в їх прийнятті має бути відмовлено на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, тобто відмовлено у відкритті провадження, оскільки заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд не може повністю погодитися з даним висновком, та зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Інститут судового контролю (Розділ VII ЦПК України) має на меті контроль за дотриманням та поновленням порушених права сторін виконавчого провадження. Про що свідчить аналіз ч.2 ст.451 ЦПК України, згідно якої у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до роз`яснень, наданих в п.п.13, 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в Законі України «Про виконавче провадження», зокрема, зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: про відкриття провадження у справі; щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; про судові виклики та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, тощо.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК України порядку, незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд.

У разі заявленя у скарзі вимог про право (наприклад, про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби) в їх прийнятті має бути відмовлено.

Отже, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

Водночас, згідно з правилами адміністративного судочинства, щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд не врахував ту обставину, що окрім вимог щодо відшкодування моральної шкоди, які не підлягають розгляду у порядку розділу VII ЦПК України, заявником також було заявлено про оскарження дій державних виконавців, які були ними вчинені при виконанні рішення у цивільній справі №216/3972/22.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інтонації передчасно відмовив у відкритті провадження у частині визнання неправомірними та незаконними дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Берегового В.С. стосовно передачі документів ВП №70729745 державному виконавцю цього ж Відділу Назаровцю А.Т.; визнання неправомірними та незаконними дій головного державного виконавця Назаровця А.Т. стосовно прийняття документів ВП №70729745 та приєднання 17.02.2023 року ВП №70729745 до зведеного ВП №59036926; скасування постанови про приєднання ВП №70729745 до зведеного ВП № 59036926, прийняту 17.02.2023 року державним виконавцем Назаровцем А.Т. у ВП №70729745.

При цьому апеляційний суд зазначає, що оспорювані виконавчі дії були вчинені саме у первісному виконавчому провадженні №70729745, а не у зведеному виконавчому провадженні №59036926, тобто розглядати питання про законність зазначених дій необхідно саме у порядку ЦПК України, а не у порядку КАС України.

Водночас ухвала суду у частині відмови у відкритті провадження щодо розгляду вимог про стягнення моральної шкоди є такою, що відповідає нормам процесуального права, оскільки заявником при зазначенні цієї вимоги фактично заявлено спір про право, та розгляд даного питання не охоплюється межами контролю за виконанням судового рішення у справі №216/3972/22.

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відмову у відкритті провадження у частині оскарження дій державного виконавця, то за таких обставин ухвала суду підлягає частковому скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду у відповідній частині.

Згідно підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки розгляд справи по суті не було закінчено, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року у частині відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними та незаконними дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Берегового Владислава Сергійовича стосовно передачі документів ВП № 70729745 державному виконавцю цього ж відділу примусового виконання рішень Назаровцю Андрію Тарасовичу, дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Назаровця Андрія Тарасовича стосовно прийняття від головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Берегового Владислава Сергійовича документів ВП №70729745 та приєднання 17.02.2023 року ВП №70729745 до зведеного ВП №59036926; скасування постанови від 17.02.2023 року про приєднання ВП №70729745 до зведеного ВП №59036926 скасувати, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у цій частині.

В іншій частині ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 24 травня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв