печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі судових засідань Ємець Д.О.,

за участю представника заявників - ОСОБА_1 ,

свідка - ОСОБА_2 ,

свідка - ОСОБА_3 ,

свідка - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 757/47863/21-ц за заявою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , заінтересована особа: Печерський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_7 про встановлення факту батьківства, -

В С Т А Н О В И В :

02.09.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, яка після повторного авторозподілу передана судді Ільєвій Т.Г. 17.12.2021, для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , заінтересована особа: Печерський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у м. Києві про встановлення факту батьківства, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявників ОСОБА_8 , проте матір ОСОБА_2 не перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим батьком та в свідоцтві про народження заявників батьком записаний ОСОБА_9 , а по батькові зазначено - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відповідно.

Так, їхні батьки спільно проживали з 1984 року, вели спільне господарство, після народження у них заявників спільно їх виховували та були зареєстровані за однією адресою. Разом з тим, померлий ОСОБА_8 за час свого життя визнав своє батьківство відносно заявників. Оскільки батьки заявників не перебували у зареєстрованому шлюбу, а записи про батька у актових записах та у свідоцтвах про народження заявників були здійснені на підставі статті 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України за вказівкою матері, у заявників виникли труднощі в прийнятті спадщини, яка залишилася після смерті їхнього батька. Тому, саме для подальшого оформлення у нотаріуса права на спадкове майно у заявників виникла необхідність у встановленні факту батьківства померлого батька, у зв`язку із чим вони звернулись до суду із відповідною заявою, посилаючись на положення статті 130 Сімейного кодексу України.

В судове засідання заявники не з`явилися, про місце і час судового розгляду повідомлені належним чином.

Представник заявників в судовому засідання вимоги підтримала та просила задовольнити.

Свідок ОСОБА_2 , яка являється матір`ю заявників, в судовому засіданні пояснила, що вона спільно проживала з ОСОБА_8 без реєстрацію шлюбу та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася діти: заявник ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 та заявник ОСОБА_6 . Так, як ОСОБА_8 та ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбу записи про батька у актових записах та у свідоцтвах про народження заявників були здійснені на підставі статті 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України за вказівкою матері.

Також, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона з ОСОБА_8 до народження дітей мали намір укласти шлюб, проте коли останні прибули до органу реєстрації шлюбів виявилось, що ОСОБА_8 забув паспорт і після того, шлюб все ж не зареєстрували, проте спільно проживали, вели спільне господарство та виховували дітей.

Свідок ОСОБА_2 зазначила, що похованням ОСОБА_8 займалася вона з дітьми, а свідоцтво про смерть отримала саме вона.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які являються сусідами померлого ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , підтвердили факт спільного проживання останніх, як сім`ї, проте без реєстрації шлюбу. Пояснили, що подружжя жило в злагоді та виховували спільних дітей, а саме заявників.

Окрім цього, до суду надійшла заява заінтересованої особи ОСОБА_7 , яка являється рідною сестрою та повідомила, що заявники являються рідними дітьми її брата - ОСОБА_8 та вона не заперечує щодо задоволення заяви про встановлення факту батьківства, розгляд просить провести у її відсутність.

Представник Печерського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у м. Києві не з`явився до суду, про час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію представника заявників, пояснення свідків, вважає, що заява підлягає до задоволення за наступних обставин.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно п. 5 ч 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України наведено перелік справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України цей перелік не є невичерпним, адже у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася заявник ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 - заявник ОСОБА_6 .

Згідно наданих суду копій свідоцтв про народження заявників, їх матір`ю зазначена ОСОБА_2 , а у графі «Батько» вказаний ОСОБА_9 (а.с.7, 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 30 червня 2021 року Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.11).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19 липня 2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соловчук Л.В. 19 липня 2021 року було заведено спадкову справу після смерті померлого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , номер справи у спадковому реєстрі - 68000213, у нотаріуса - 45.

Убачається, що 21 липня 2021 року за вих.№143-01-24/01-16 указаним вище приватним нотаріусом заявнику ОСОБА_5 було надано письмові роз`яснення щодо підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавцем відповідними документами, а також щодо можливості у разі їх відсутності звернутися до суду із відповідною заявою.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Сімейний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року, а Кодекс про шлюб та сім`ю України 1969 року (далі - КпШС України) втратив чинність. Разом з тим застосовується закон, який діяв на час спірних правовідносин, а саме на час народження заявника.

Таким чином, зважаючи на ту обставину, що заявники у справі, які просили у судовому порядку встановити факт батьківства народилися до 01 січня 2004 року, виникли у цій справі правовідносини щодо реєстрації народження дітей повинні регулюватися Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до положень частини другої статті 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Також частиною третьою наведеної статті передбачені умови, за яких могло бути встановлене батьківство певної особи щодо дитини і ці умови відрізняються від тих умов, які передбачені СК України щодо встановленні батьківства.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК (2947-14 ).

Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено частиною сьомою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до пункту 5 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Крім того, згідно вимог ст. 318 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Так, встановлення факту батьківства має для заявників юридичне значення, оскільки це необхідне їм для отримання права на спадщину після померлого ОСОБА_8 .

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, зібрані у справі докази, а саме довідки з місця проживання та реєстрації, сімейні фотокартки, листування між померлим і заявниками, документи здійснення поховання ними та догляду за могилою, покази свідків, а також відсутність будь-яких спорів чи заперечень зі сторони інших осіб чи родичів, а навпаки підтвердження ними факту, що встановлюється та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту батьківства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 293, 294, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , заінтересована особа: Печерський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_7 про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , є батьком, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 та батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18.08.2022.

Суддя Т.Г. Ільєва