Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2023 Справа №607/14756/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого В.М. Братасюка

за участі секретаря Є.І. Тинкалюк

представника відповідача А.Є. Дзюбатого, О.А. Безкоровайної

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції у Тернопільській області про відшкодування завданої моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції у Тернопільській області про відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 381 900 гривень, завданої внаслідок незаконних дій органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду.

На обґрунтування вимог позивач вказує, що органом досудового розслідування обвинувачувалася у вчиненні крмпінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, пізніше перекваліфікованого на ч.1 ст. 368 КК України.

Після перебування під слідством і судом чотири роки девять місяців та двадцять девять днів, сорок два дні під домашнім арештом на стільки ж днів будучи відстороненою від посади, ухвалою суду кримінальне провадження стосовно позивачки було закрите у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості позивачки та вичерпання можливості їх отримати.

В період тривалого незаконного кримінального переслідування позивачка не мала можливості повноцінно розпоряджатися всіма своїми Конституційними правами, в тому числі забезпечувати себе та свою сім`ю, важко переживала з приводу незаконного обвинувачення, вимушена була впродовж майже п`яти років доводити власну невинуватість, докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вищезазначене потягло негативні наслідки вимушених змін в житті, ступені зниження авторитету в очах оточуючих, репутації та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Зазначала, що після повідомлення про підозру у вчиненні злочину, якого не вчиняла, сприйняла все близько серця, в неї порушився сон, апетит, на фоні стресу розпочалися головні боіл, що відобразилоася на самопочутті та призвело до порушення стану здоровя.

Виходячи з наведених обставин і того, що під слідством і судом вона перебувала 4 роки, 9 місяців 29 днів, тобто повних 57 місяців, мінімальний розмір грошового відшкодування моральної шкоди складає 381 900 гривень (57х6700грн).

У судовове засідання представник позивачки з`явився, позов підтримав у повноум обсязі.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання зявився, позов заперечив за безпідставністю.

Представник Головного управління національної поліції у Тернопільській області в судове засідання зявився, попередньо подав відзив на позов змістом якого вимогу заперечив у повному обсязі.

Представник Тернопільської обласної прокуратури в судове засідання зявився, попередньо подав відзив на позов змістом якого вимогу заперечив у повному обсязі.

Судом встановлені такі обставини.

22 серпня 2018 року Тернопільською місцевою прокуратурою прокуратури Тернопільської області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000068, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України .

Підставою для початку досудового розслідування стало те, що «22 серпня 2018 року в УЗЕ в Тернопільській області ДЗЕ Національної поліції України надійшла заява ОСОБА_2 про те, що в.о. начальника Зборівськогорайонного сектору УДМС України в Тернопільській області ОСОБА_1 вимагає неправомірну вигоду сумі 1000 грн. за сприяння у позачерговому виготовленні та пришвидшенні у видачі біометричних паспортів для п`яти його знайомих».

13 вересня 2018 року у вказаному кримінальному провадженні позивачку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України

03 жовтня 2018 року ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області (справа №599/1706/18), за результатами розгляду клопотання слідчого СВ Зборівського відділення поліції Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції Бірецького Д.В., погодженого прокурором Зборівського відділу Тернопільської місцевої прокуратури Боровицькою О.Б., щодо ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000068 від 22 серпня 2018 року обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 23:00 год. 13 листопада 2018 року.

Того ж дня, а саме 03 жовтня 2023 року, ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області (справа №599/1706/18), за результатами розгляду клопотання слідчого СВ Зборівського відділення поліції Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції Бірецького Д.В., погодженого прокурором Зборівського відділу Тернопільської місцевої прокуратури Боровицькою О.Б., ОСОБА_1 відсторонено від посади головного спеціаліста Зборівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області на строк до 13 листопада 2018 року.

31 жовтня 2018 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри з кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, на кримінальне правопорушення, передбачене ч.І ст.368 КК України.

Того ж дня обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000068 від 22 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_1 скеровано до Зборівського районного суду Тернопільської області для розгляду.

30 червня 2023 року прокурор у вказаному кримінальному провадженні - начальник Зборівського відділу Бережанської окружної прокуратури Оляніцький О.С. відмовився від підтримання державного обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.368 КК України, про що виніс відповідну постанову, погоджену виконувачем обов`язків керівника Бережанської окружної прокуратури Цаплапом Я.П.

У своїй постанові прокурор Оляніцький О.C., мотивуючи своє рішення про відмову від підтримання державного обвинувачення, зазначив, що з огляду на покази свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 а також письмові докази, які були безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, він прийшов до переконання, що пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.368 КК України, не підтверджується. Тобто визнав факт невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 у суді і вичерпання можливостей їх отримати.

04 липня 2023 року ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області (справа №599/2143/18) кримінальне провадження №0000068, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 серпня 2018 року, про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.368 КК України, закрито на підставі п.2 ч.2 ст.284 КПК України - у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Враховуючи семиденний строк на апеляційне оскарження з дня проголошення, законної сили, вказана ухвала набрала 12.07.2023 року.

Таким чином, враховуючи дату повідомлення про підозру, ОСОБА_1 перебувала під слідством і судом в період з 13 вересня 2018 року до 12 липня 2023 року, що становить 4 роки 9 місяців 29 днів, тобто 57 місяців.

В тому числі 42 дня стосовно ОСОБА_1 діяв запобіжний захід у виді домашнього арешту (з 03 жовтня 2018 року до 13 листопада 2018 року) та 42 дня остання була відсторонена від посади (з 03 жовтня 2018 року до 13 листопада 2018 року).

Враховуючи те, що кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І. ст.368 КК України, закрите на підставі п.2 ч.2 ст.284 КПК України - у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, а останній фактично визнав факт невстановлення достатніх доказів для доведення моєї винуватості у суді, позивачка вважає, що має право на відшкодування завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної шкоди.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши наведені ними доводи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діямиорганів,що здійснюютьоперативно-розшуковудіяльність,органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 13 квітня 2012 року № 4652-VI) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Як передбачено ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у ряді випадків, у тому числі: постановлення виправдувального вироку суду (п. 1); встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів (п. 1-1); закриття справи про адміністративне правопорушення (п. 4).

Відповідно до ст.3 цього Закону, у наведених в статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина 6 статті 4 вказаного Закону).

У положеннях ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Також, у п. 2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, йдеться про те, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правовіоснови боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв`язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов`язані з цим обов`язки зазначених органів.

Виходячи з вимог п. 17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Окрім того, як розяснив з цього приводу Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Також у п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи.

Судом установлено, що внаслідок незаконних дій органів, що здійснювали досудове розслідування, та прокуратури позивачка ОСОБА_1 зазнала моральної шкоди, оскільки їх дії призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: «Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня)».

Позиція Європейського Суду з прав людини з приводу відшкодування моральної шкоди є такою, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Виходячи з аналізу вищенаведеного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, з розяснень щодо застосування цього законодавства, практики Європейського Суду з прав людини, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що початковим моментом реалізації функції обвинувачення є акт повідомлення особи про підозру, ОСОБА_1 повідомлено пропідозру 13 вересня 2018 року року, розгляд кримінально їсправи тривав до 04.07.2023 року, до винесення ухвали Зборівським районним судом Тернопільської області, яким кримінальне провадження заките у зв`язку з прийняттям відмови прокурора від підтримки обвинувачення, Суд приходить до переконання, що позивачка має право на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди. Зокрема, вона перебувала під слідством і судом в період з 13 вересня 2018 року до 12 липня 2023 року, що становить 4 роки 9 місяців 29 днів - 57 місяців.

В тому числі 42 дня стосовно ОСОБА_1 діяв запобіжний захід у виді домашнього арешту (з 03 жовтня 2018 року до 13 листопада 2018 року) та 42 дня остання була відсторонена від посади (з 03 жовтня 2018 року до 13 листопада 2018 року).

У результаті незаконних дій органів досудового розслідування і прокуратури перенесла душевні страждання, зазнала моральних втрат, була позбавлена можливостей реалізації своїх звичок і бажань, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від людини додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідачів про те, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження причинно-наслідкового звязку заподіяння моральної шкоди, оскільки така шкода є очевидною. Позивачка безпідставно перебувала під слідством і судом, вимушеними обмеженнями прав і свобод, позбавлена тривалий час можливості жити звичним життям, що не могло не вплинути на її душевний стан і спосіб життя.

Сам факт безпідставного перебування позивачки під слідством і судом доведений. І внаслідок цього вона за визначенням зазнавала моральної шкоди.

Окремо Суд наголошує, що не приймає заперечення відповідачів щодо відсутності підстав, визначених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Критичність сприйняття цих заперечень полягає в тому, що Суджолм встановлено причину закриття провадження стосовно позивачки ухвалою Суду за клопотанням прокурора - пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.368 КК України, не підтвердилося. Тобто мав місце факт невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 у суді і вичерпання можливостей їх отримати.

Однак, як вище зазначалося,з огляду на вимоги закону, особа, якій заподіяно моральної шкоди внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, не позбавлена можливості звертатися безпосередньо до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Відповіднодо статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обовязок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відтак, ст. 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно, за приписами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Крім того, мінімальні стандарти ефективності розслідування, встановлені практикою Суду, включають в себе вимоги того, що розслідування має бути незалежним, безстороннім та бути предметом уваги з боку громадськості, і при цьому компетентні органи повинні діяти зі зразковою сумлінністю та оперативністю (наприклад, рішення у справі «Менешева проти Росії», заява N 59261/00, п. 67, ECHR 2006-III).

Аналізуючи вищезазначені обставини в даній справі, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, Суд приходить до висновку про захист порушеного права позивачки саме в обраний нею спосіб, з врахуванням правових підстав, визначених ст.1176ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного:

Як зазначалося, розмір моральної шкоди має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, виходячи з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи.

При цьому Верховний Суду постанові №468/901/17-ц від 04 грудня 2019 року зробив наступний правовий висновок.

«Згідно зправовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постановівід 2.12.2015у справі№6-2203цс15, відповідно доч.3ст.13закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи зрозміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.»

Станом на дату ухвалення означеного рішення, розмір мінімальної заробітної плати становить 6700 гривень.

З урахуванням обставин справи, виходячи з обсягу душевних страждань позивача, характеру немайнових втрат, яких він зазнав, наявності вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи з засад виваженості, розумності, справедливості, враховуючи положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд приходить до переконання, що достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати станом на дату ухвалення судового рішення, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що становить 381 900 гривень, з розрахунку за 4 роки 9 місяців 29 джнів, тобто повних 57 місяців.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позов про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення в його користь 381 900 гривень за рахунок державного бюджету України відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яке провадиться з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку згідно з вимогами ст. ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 23, 1176 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 133, 137, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити .

Стягнути з державного бюджету шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_1 381 900 гривень.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Відповідач Державна казначейська служба України місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37567646

Відповідач Тернопільська обласна прокуратура місцезнаходження: вул. Листопадова, 4 м. Тернопіль, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02910098

Відповідач Відповідач: Головне Управління Національної поліції в Тернопільській області, місцезнаходження: вул. Валова, буд. 11, м. Тернопіль, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108720

Головуючий суддяВ. М. Братасюк