Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому, підготовчому, судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу, за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: Ужгородський відділ ДВС в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою, яку мотивує тим, що виконавчий напис нотаріуса за № 18094 від 20.12.2021 року, який є предметом оскарження, вчинений з порушенням вимог діючого законодавства, та є таким що не підлягає виконанню, виходячи з того, що нотаріус не отримувала первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення часткового погашення, через що у неї були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним, крім того кредитний договір № SAMDN3667 від 12.02.2014 року, який був укладений між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 взагалі нотаріально не посвідчувався, а відповідно кредитний договір, який не є нотаріально посвідчений, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, що узгоджується із правовими висновками, які відображені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17.

Зазначає, що у виконавчому написі нотаріуса за № 18094 від 20.12.2021 не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути, є заборгованістю за кредитним договором № SAMDN3667 від 12.02.2014 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким в подальшому було відступлено ТзОВ «Фінансова компанія управління активами», згідно договору факторингу № РВ-2021-26/10 від 26.10.2021 року.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за №18094 від 20.12.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість в розмірі - 23296,17 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.10.2023 року, відкрито провадження по справі та призначено у такій підготовче судове засідання.

23.11.2023 року, через канцелярію суду, надійшла заява від директора ТОВ ««Фінансова компанія управління активами» - Провотар О.А. про визнання позовних вимог, в якій останній зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за №18094 від 20.12.2021 року, таким що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 536,80 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак у прохальній частині позовної заяви просила розглянути таку у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задоволити.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином.

Дослідивши подані сторонами заяви та матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатом підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З огляду на вищевикладені фактичні обставини справи за яких відповідачем визнаються заявлені позивачем позовні вимоги і визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що заявлений ОСОБА_1 позов підлягає до задоволення, а виконавчий напис від 20.12.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., зареєстрований в реєстрі за номером 18094, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», заборгованість на загальну суму 23296,17 грн., слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Що стосується стягнення судового збору, то суд вважає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За таких обставин, суд виходячи з вимог ст.141 ЦПК України вважає, що слід стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536, 80 грн. та відповідно, в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, повернути ОСОБА_1 з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № 55 від 05.10.2023 року, судового збору, що становить 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2-13,82, 141, 142, 206,263,264,265,268,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за №18094 від 20.12.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість в розмірі - 23296,17 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

В порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, повернути ОСОБА_1 з державного бюджету, п`ятдесят відсотків сплаченого, згідно квитанції № 55 від 05.10.2023 року, судового збору, що становить 536,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено 28.11.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк