Провадження № 2-о/522/551/23
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

07 листопада 2023 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача Одеської міської ради Срібної А.І. про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

У заяві ОСОБА_1 просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 з жовтня 2015 року по 30 серпня 2023 року.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2015 року по день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, що може бути підтверджено фотографіями та показаннями свідків, які можуть бути допитані в судовому засіданні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис № 1721 та Одеським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

05 червня 2023 року, внаслідок військового нападу російської федерації на Україну та оголошення військового стану, ОСОБА_2 був призваний на військову службу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 загинув у зоні проведення воєнних (бойових) дій, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 04.09.2023 року № 6060 та свідоцтвом про смерть від 08.09.2023 року серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Гладкомаз М.І зазначає, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем ОСОБА_2 необхідне їй для отримання соціального захисту членів сімей загиблих захисників України відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 07 листопада 2023 року.

07 листопада 2023 року до суду від представника Одеської міської ради Срібної А.І. надійшло клопотання про закриття провадження.

Заява обґрунтована тим, що частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

У судове засідання 07 листопада 2023 року з`явилися представник позивача та представник відповідача.

Представник Одеської міської ради Срібна А.І. клопотання про закриття провадження підтримала. Зазначила, що спір має розглядатись в порядку адміністративного судочинства, оскільки Одеська міська рада не є належним відповідачем, так як не є розпорядником бюджетних коштів щодо виплат соціальної допомоги. Представник відповідача адвокат Козирєва Н.В. заперечувала проти задоволення клопотання та, посилаючись на пункт 6 частину 1 статті 251 Цивільного процесуального кодексу України, просила зупинити розгляд справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 560/17953/21.

Дослідивши матеріали справи, подане клопотання, суд приходить до висновку про закриття провадження, з огляду на наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Як вбачається з висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року у справі № 910/11236/19, пов`язаність справи, що розглядається, з іншою справою, по якій ще немає судового рішення, не дає суду права посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи, тим більше, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З урахуванням викладеного, враховуючи предмет спору, суд не вбачає правових підстав для зупинення провадження по справі.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, закриває провадження у ній.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2020 року у справі № 287/167/18-ц.

Визначаючи чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення ст. 1 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Таким чином, у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Зокрема Верховний Суд у постанові від 22.03.2023 року у справі № 290/289/22-ц врахував визначені законом завдання цивільного судочинства та визнав недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у вищевказаній постанові дійшов висновку, що вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, який загинув під час участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні по суті висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Для визначення «суду встановленого законом», зокрема для визначення суду належної юрисдикції, у процесуальному законодавстві України, застосовано підхід віднесення до юрисдикції загальних судів всіх справ, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 13, 206, 255, 256 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача Одеської міської ради про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення з наведеними позовними вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали суду

Суддя Свячена Ю.Б.