ПОСТАНОВА

Іменем України

25 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 398/4023/22

провадження № 22-ц/4809/533/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2023 року у складі судді Молонової Ю.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» (далі ОКВП «Дніпро-Кіровоград») про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року було частково задоволено її позов до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Визнано протиправним її звільнення з посади комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України згідно наказу від 24 грудня 2019 року № 154-з із урахуванням змін, внесених наказом від 11 січня 2020 року № 4-з. Поновлено її на посаді комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства ОКВП «Дніпро-Кіровоград» з 14 січня 2020 року. Стягнуто з ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 48500,92 грн., який обраховано без утримання податків та інших обов`язкових платежів, 10000,00 грн. моральної шкоди, 10000,00 грн. витрат на правову допомогу та 840,80 грн. судового збору. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць, тобто за період з 14 січня 2020 року до 14 лютого 2020 року в розмірі 4516,28 грн., яка обрахована без утримання податків та інших обов`язкових платежів та про поновлення на посаді допущено до негайного виконання. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Зазначала, що відповідачем було частково виконано зазначене рішення суду в частині лише негайного поновлення її на роботі, а в частині негайної виплати середньомісячної заробітної плати у сумі 4516 гривень 28 копійок за період з 14 січня 2020 року по 14 лютого 2021 року не виконано взагалі.

Відповідач не погодившись з рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року подав апеляційну скаргу.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року апеляційну скаргу ОКВП «Дніпро-Кіровоград» було задоволено. Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. У зв`язку з прийняттям зазначеної постанови 26.03.2021 наказ про її поновлення на роботі було скасовано.У квітні 2021 року вона подала на зазначене рішення касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 18.05.2022 постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року у частині відмови у задоволенні вимог до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 48500,92 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., відмови у стягненні судового збору за подання позовної заяви в розмірі 840,80 грн. та витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 10000,00 грн. скасовано. Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року у частині задоволення її вимог до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. і в частині стягнення судового збору за подання позовної заяви в розмірі 840,80 грн. та витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 10000,00 грн. залишено в силі. Абзац 4 резолютивної частини рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу викласти в такій редакції: «Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 48500 грн. 92 коп. із утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів». Стягнуто з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на її користь судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1681,60 грн. З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Кропивницького апеляційного суду 24 березня 2021 року у скасованій частині втрачає законну силу.

14.09.2022 її було поновлено на роботі.

Посилаючись на те, що не з її вини розгляд справи та виконання судового рішення тривало з 12.02.2020 по 18.05.2022, а вимушений прогул з 14.01.2020 по 13.09.2022 (день виконання рішення суду), тому заробітна плата за час вимушеного прогулу, за вказаний у рішенні суду період, була виплачена частково.

Позивач навела свій розрахунок та просила суд стягнути з відповідача 113 850 грн. середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу за час розгляду трудового спору у суді, який розглядався більше року не з її вини.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27.03.2021 по 13.09.2022 включно в сумі 112 939 грн. 20 коп. із утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1129 грн. 39 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В обґрунтування апеляційної скарги ОКВП «Дніпро-Кіровоград» зазначає, що суд не першої інстанції неправильно визначив період часу по стягненню середнього заробітку як вимушений прогул ОСОБА_1 , саме з якого почалось порушення трудових прав працівника та відновлення порушеного права з порушенням вимог ст. 235 КЗпП України. Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_2 відбулося поза межами ухвалених судових рішень та без дотримання тримісячного терміну, встановленого ст.233 КЗпП України з моменту коли ОСОБА_1 дізналася про відновлене право, а не з моменту отримання нею копій судових рішень.

Зокрема вказує, що незаконність рішення суду першої інстанції полягає в неправомірному стягненню середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки суд встановлює поновлення ОСОБА_1 з 26.08.2022, а проводить сягнення серднього заробітку з 26 березня 2021 року по 13 вересня 2022 року включно, коли вона вже з 26.08.2022 поновлена на роботі.

Вважає, що суд першої інстанції неправомірно визначив, що фактичне поновлення на роботі позивача відбулося з 14.09.2022, що не відповідає фактичним обставинам, тому помилково визначив період стягнення середнього заробітку аж по 13 вересня 2022 року включно, оскільки з наказом від 26.08.2022 року, вона була ознайомлена в цей же день 26.08.2022, що підтверджується її власним підписом у самому наказі.

Представник відповідача зауважив, що ОСОБА_1 дізналася про відновлення свого порушеного права за вирішеним трудовим спором 04 серпня 2022 року згідно ухвали Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022, тому мала вже право заявити позов про стягнення середнього заробітку за весь час затримки саме з 04.08.2022, оскільки з цього часу розпочався перебіг трьох місячного строку, за яким працівник відповідно до ст. 233 КзпП України мав право стягнути середній заробіток і закінчився 05 листопада 2022 року із закінченням тримісячного строку. Оскільки з позовом ОСОБА_1 звернулася 17 листопада 2022 року, тому вважаю, що термін на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вже пропущений, відповідно до статті 233 КЗпП України.

Просив скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2023 року в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що апелянтом не наведено та недоведено жодної підстави для скасування рішення Олександрійського міськрайонного суду від 27 січня 2023 року, оскільки всі обставини, які мають значення для справи з`ясовані повністю та доведені, висновки суду відповідають обставинам справи і відповідно суд не порушив норми процесуального та матеріального права і застосував відповідні статті 233 та 235 КЗпП України, і як підставу своїх заперечень вважає ,що при розгляді трудового спору суд чітко керувався вимогами неухильного додержання Конституції України, Кодексу законів про працю та Постанов Верховного суду України.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним звільнення ОСОБА_1 з посади комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України згідно наказу від 24 грудня 2019 року № 154-з із урахуванням змін, внесених наказом від 11 січня 2020 року № 4-з. Поновлено ОСОБА_1 на посаді комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства ОКВП «Дніпро-Кіровоград» з 14 січня 2020 року. Стягнуто з ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 48500,92 грн., який обраховано без утримання податків та інших обов`язкових платежів, 10000,00 грн. моральної шкоди, 10000,00 грн. витрат на правову допомогу та 840,80 грн. судового збору. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць, тобто за період з 14 січня 2020 року до 14 лютого 2020 року в розмірі 4516,28 грн., яка обрахована без утримання податків та інших обов`язкових платежів та про поновлення на посаді допущено до негайного виконання. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 4-12).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року апеляційну скаргу ОКВП «Дніпро-Кіровоград» задоволено. Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с. 13-21).

Постановою Верховного суду від 18.05.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року у частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 48500,92 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., відмови у стягненні судового збору за подання позовної заяви в розмірі 840,80 грн. та витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 10000,00 грн. скасовано. Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року у частині задоволення вимог ОСОБА_1 до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. і в частині стягнення судового збору за подання позовної заяви в розмірі 840,80 грн. та витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 10000,00 грн. залишено в силі. Абзац 4 резолютивної частини рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу викладено в такій редакції: «Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 48500 грн. 92 коп. із утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів». Стягнуто з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1681,60 грн. З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Кропивницького апеляційного суду 24 березня 2021 року у скасованій частині втрачає законну силу (а.с. 22-31).

Відповідно до копії трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 26.03.2021 було скасовано наказ від 25.01.2021 №13 «Про поновлення на роботі». 26.08.2022 скасовано наказ від 26.03.2021 №34-з «Про скасування наказу про поновлення на роботі» (а.с. 37 зв.).

Згідно довідки про доходи №61 від 31.03.2021 середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 складає 37,95 грн., середньомісячна 5901,23 грн. (а.с. 38).

Відповідно п.1 до наказу №205-кп від 26 серпня 2022 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » поновлено ОСОБА_1 на посаді комірника складського господарства Олександрійського водопроводно-каналізаційного господарства з 18 травня 2022 року. На наказі мається зауваження ОСОБА_1 про те, що з наказом ознайомлена, але підписувати та отримувати даний наказ відмовляється, оскільки неправомірно вказана дата поновлення на роботі з 18 травня 2022 року (п. 1 наказу). Згідно виконавчих листів Олександрійського міськрайонного суду від 18.08.2022 дата поновлення на роботі вказана з 14 січня 2020 року, тобто з моменту звільнення з роботи (а.с. 39).

Наказом №208-кп від 29.08.2022 «Про внесення змін до наказу від 26.08.2022 №205-кп» доповнено п.1 наказу від 26.08.2022 № 205-кп абзацом наступного змісту: «Відмінити наказ від 26.03.2021 №34-з «Про скасування наказу про поновлення на роботі» (а.с. 40). В наказі мається відмітка про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом 14.09.2022.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що порушення трудових прав працівника вимушений прогул позивача ОСОБА_1 у зв`язку з її незаконним звільненням та довготривалим судовим розглядом трудового спору не з її вини, тривав з 26 березня 2021 року по 13 вересня 2022 року включно, оскільки з наказом №208-кп ОСОБА_1 була ознайомлена 14.09.2022. Тримісячний строк звернення до суду нею пропущено не було, так як відлік тримісячного строку звернення до суду з таким позовом починається з моменту отримання позивачкою копії постанови Верховного Суду від 18.05.2022.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року позивачка поновлена на роботі та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 січня 2020 року по 11 січня 2021 року у сумі 48500 грн 92 коп.

25 січня 2021 року на виконання рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.01.2021 ОСОБА_1 було поновлено з 14.01.2020 комірником господарчої дільниці в ОВКГ на роботі, згідно наказу № 13 від 25.01.2021.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року скасовано рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

26 березня 2021 року Наказом № 34-з скасовано наказ про поновлення на роботі № 13 від 25.01.2021 на підставі рішення Кропивницького апеляційного суду від 24.03.2021. Постановою Верховного суду від 18.05.2022 постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року скасовано, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року залишено без змін.

Згідно до п.1 наказу №205-кп від 26 серпня 2022 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » ОСОБА_1 поновлено на посаді з 18 травня 2022 року.

ОСОБА_1 з наказом була ознайомлена, але отримувати даний наказ відмовилася. (а.с. 39).

Тому, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача, що оскільки з наказом №205-кп від 26 серпня 2022 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » позивач ознайомилася 26 серпня 2022 року під особистий підпис, вона повинна була приступити до виконання своїх посадових обов?язків цього ж дня.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 було поновлено на роботі наказом від №205-кп від 26 серпня 2022 року, з яким вона ознайомилася в цей же день. Відтак не мають правового значення твердження позивача, що моментом фактичного поновлення її на роботі є наказ №208-кп від 29.08.2022 «Про внесення змін до наказу від 26.08.2022 №205-кп», з яким вона ознайомилася 14 вересня 2022 року, оскільки цим наказом лише внесено доповнення до наказу про поновлення її на роботі.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку, що вимушений прогул позивача ОСОБА_1 у зв`язку з її незаконним звільненням та довготривалим судовим розглядом трудового спору, не з її вини, тривав з 26 березня 2021 року по 13 вересня 2022 року включно.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 235 КЗпП України працівник, якого поновлено на роботі за рішенням суду має право на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при поновленні на роботі є по суті компенсацією заробітної плати, яку працівник отримував би, якщо б не був незаконно звільнений.

Таким чином середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при поновленні на роботі є складовою заробітної плати, з якої утримуються необхідні податки і збори.

Разом з тим, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 березня 2021 року по 13 вересня 2022 року включно з розрахунку розміру середньоденного заробітку за кожен робочий день, з утриманням всіх необхідних податків та зборів.

З вказаним висновком суду апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Враховуючи те, що 26.03.2021 скасовано наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі і вона була звільненою з роботи, тому з наступного дня 27.03.2021 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відтак колегія суддів вважає, що вимушений прогул позивачки у зв`язку з її незаконним звільненням та довготривалим судовим розглядом трудового спору не з її вини, тривав з 27 березня 2021 року по 25 серпня 2022 року включно, оскільки з наказом №205-кп ОСОБА_1 була ознайомлена 26.08.2022.

Отже, за період з 27.03.2021 по 25.08.2022 включно позивачка не отримала середній заробіток за час вимушеного прогулу, виплата якого передбачена ч. 3 ст. 235 КЗпП України.

Відповідачем не надано заперечень щодо неправильності розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 14.09.2016 року у справі № 523/18850/14-ц.

Враховуючи наведене та судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді, слід виходити з того, що її звільнення із займаної посади було визнано незаконним, судовим рішенням вона поновлена на посаді, а відтак їй належать до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу, який тривав з 27 березня 2021 року (26.03.2021 скасовано наказ про поновлення на роботі № 13 від 25.01.2021) по 25 серпня 2022 року (ознайомлення з наказом №205-кп від 26.08.2022 «Про поновлення на роботі») включно.

Згідно довідки про доходи №61 від 31.03.2021 середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 складає 37,95 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 303,60 грн. (37,95 грн. х 8 год).

Кількість робочих днів за період з 27 березня 2021 року по 25 серпня 2022 року включно складає 354 дні (статистичні дані).

За таких даних, розмір заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу складає 303,60 грн. (середньоденний розмір оплати) х 353 дні вимушеного прогулу, що дорівнює 107 170,80 грн., з врахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, які нараховуються на заробітну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

У частині першій статті 233 Кодексу передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів. Однак відповідно до частини другої статті 233 Кодексу «у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком».

Конституційний Суд України у рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 369/10046/18 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків об`єднаної палати КЦС ВС, викладених у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 755/12623/19 і констатувала, що середній заробіток за ч. 2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло в працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням роботодавцем законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого ч. 2 ст. 235 КЗпП України, позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП України) і не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі згодом звернутися до суду з позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що позивач пропустила строк звернення до суду з позовом про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки заява про поновлення її на роботі розглядалася більше одного року не з її вини (ч.2 ст.335 КЗпП України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Суд першої інстанції не перевірив і не з`ясував обставин щодо періоду стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу та неправильно вирішив спір у цій частині.

Виходячи з викладеного, з урахуванням положень ст. 367 ч. 1 ЦПК України, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 цього Кодексу апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити щодо належної до стягнення суми, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 березня 2021 року по 25 серпня 2022 року включно у розмірі 107 170,80 грн.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Суд першої інстанції не перевірив і не з`ясував обставин, щодо періоду стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу та неправильно вирішив спір у цій частині.

Виходячи з викладеного, з урахуванням положень ст. 367 ч. 1 ЦПК України, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 цього Кодексу апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити щодо належної до стягнення суми, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 березня 2021 року по 25 серпня 2022 року включно у розмірі 107 170,80 грн.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору.

Судові витрати понесені відповідачем за подачу апеляційної скарги в розмірі 1694,09 грн., документально підтверджуються в матеріалах справи.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на загальну суму у розмірі 107 170,80 грн., що становить 94,13% від заявленої позивачем суми 113 850 грн., і позивач звільнена від сплати судового збору, тому сплачений відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 100,25 грн. підлягає компенсуванню за рахунок держави (1707,75 грн. (судовий збір, який підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги) х 94,13% = 1607,50; 1707,75 - 1607,50 = 100,25).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2023 року змінити.

Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27 березня 2021 року по 25 серпня 2022 року включно в сумі 107 170,80 грн. із утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

У решті рішення суду залишити без змін.

Компенсувати понесені Обласним комунальним виробничим підприємством «Дніпро-Кіровоград» судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 100 грн 25 коп. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний