Справа № 758/2211/23
Провадження № 22-ц/801/2044/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 рокуСправа № 758/2211/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Герасимчуком Олегом Олександровичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 серпня 2023 року суддею цього суду Жмудем О. О., дата складання його повного тексту 22 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи його тим, що сторони 15 вересня 2001 року зареєстрували шлюб, у якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . Однак подружнє життя сторін не склалось. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, на даний час вони проживають окремо, в різних містах. Донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, їй має бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який ОСОБА_1 одна не зможе забезпечити.

Пославшись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову до досягнення дитиною повноліття.

20 березня 2023 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва зазначену справу передано на розгляд за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області.

22 серпня 2023 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/25 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 23 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 171,66 грн.

Не погодившись із ухваленим рішенням, представник позивача адвокат Герасимчук О.О., посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зокрема скаржник посилається на те, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання своєї доньки ОСОБА_3 в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) та для нього це не становитиме надмірний тягар. Також в скарзі адвокат Герасимчук О.О. просить стягнути із відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн., які понесла ОСОБА_1 .

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник відповідача адвокат Гребенюк В.О. зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, указуючи на те, що суд при визначенні розміру аліментів має враховувати зокрема й матеріальне становище платника аліментів; судом першої інстанції було визначено підвищений розмір аліментів, який у чотири рази перевищує рекомендований розмір аліментів на дитину відповідного віку, чого достатньо на її утримання.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість не лише у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2001 року ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_2 , після укладення якого вона змінила прізвище із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується із свідоцтвом про одруження від того ж дня серії НОМЕР_1 (а. с. 24, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_4 , що видно із повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11 грудня 2020 року (а. с. 25, том 1).

18 березня 2015 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/3073/15-ц шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано. Місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено з матір`ю (а. с. 31, том 1).

03 січня 2023 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/17918/22 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в розмірі 1/25 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 серпня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Дане рішення постановою Вінницького апеляційного суду від 01 травня 2023 року залишене без змін (а. с.60-70, том 1).

07 лютого 2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист (а. с. 27, том 1).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що аліменти на дитину за своєю правовою природою є тією матеріальною складовою у правовідносинах з утримання дитини, за рахунок якої має бути забезпечено необхідний та достатній рівень життя та розвитку дитини (її проживання, харчування, виховання, навчання, розвиток та дозвілля). При цьому, з огляду на встановлений СК України спільний обов`язок з утримання дитини обома батьками, як матір`ю, так і батьком має бути забезпечено (надано) однаковий (рівний, або приблизно рівний) матеріальний ресурс для цього. Стягнення аліментів на утримання дитини з другого з батьків, з ким дитина не проживає, не має та в розумінні закону не може бути способом необґрунтованого збагачення того з батьків з ким проживає дитина та відповідно надмірним тягарем для другого з батьків, з ким дитина не проживає (боржника у аліментних правовідносинах). Вказані кошти (аліменти) мають виключно цільовий характер та не можуть використовуватись на цілі, які не пов`язані з матеріальними потребами дитини. Враховуючи взаємний обов`язок батьків по утриманні дитини, встановлені обставини, що мають значення для справи в їх сукупності, часткове визнання відповідачем позову, суд визначив аліменти в розмірі 1/25 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, що буде розумним, справедливим та зваженим розміром аліментів з огляду на спільний обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину.

Однак із таким висновком суду першої інстанції неможливо погодитись з огляду на таке.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Отже, для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі.

Згідно висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19, позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Із матеріалів даної цивільної справи слідує, що ОСОБА_1 у рамках іншої цивільної справи №127/17918/22 вже зверталася до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дітейу розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, де зокрема просила стягнути аліменти на утримання молодшої доньки ОСОБА_4 , за результатами розгляду якого судом першої інстанції 03 січня 2023 року ухвалено рішення про часткове задоволення позову, а саме про щомісячне стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в розмірі 1/25 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Рішення суду від 03 січня 2023 року у цивільній справі №127/17918/22 набрало законної сили 01 травня 2023 року згідно постанови Вінницького апеляційного суду, якою воно залишене без змін.

Із тексту рішення у справі №127/17918/22, яке набрало законної сили, видно, що сторонами у цій справі були: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , підставою позову було те, що відповідач надає позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей, зокрема на утримання доньки ОСОБА_4 , проте нерегулярно та нефіксованими сумами, розмір яких визначає він самостійно, а предметом позову була вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_3 у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Натомість, у справі яка переглядається апеляційним судом, позивачем і відповідачем є ті ж самі особи, підставою позову ОСОБА_1 вказує те, що доньці ОСОБА_4 має бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який вона одна не зможе забезпечити, а предметом позову є вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Тобто, в обох справах ОСОБА_1 заявила про необхідність щомісячного стягнення аліментів із ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 у зв`язку із тим, що відповідач неналежно виконує свій обов`язок по утриманні дитини, відтак сторони, предмет і підстави позовів у цих справах є тотожними, однак чинним цивільним процесуальним законодавством України не допускається подання позивачем нового позову до тієї самої сторони, про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких вже є прийняте рішення, що фактично полягатиме у переоцінці обставин, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2023 року у справі № 274/1625/23.

За приписами ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Повторне звернення з тими самим вимогами з тих самих підстав фактично свідчить про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до п. п. 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вже скористалась своїм правом на звернення з позовом у справі № 127/17918/22, в якій була заявлена вимога про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на утримання дітей, зокрема на утримання доньки ОСОБА_4 , рішенням у цій справі від 03 січня 2023 року, яке набрало законної сили, спір було вирішено, а тому повторне звернення із позовом у рамках справи № 758/2211/23, у якій сторони, підстави та предмет спору збігаються із сторонами, підставами, предметом спору у справі № 127/17918/22, суперечить приписам цивільного процесуального законодавства. Наведеному суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки та дійшов до невірного висновку про часткове задоволення позову. Крім того, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції допустив подвійне стягнення із ОСОБА_2 коштів у одних і тих самих правовідносинах.

Здійснення судом апеляційної інстанції всебічного аналізу предмета і підстав позовів у обох справах, встановлення учасників процесу у них має на меті досягнення основного завдання цивільного судочинства (зокрема, щодо справедливого та неупередженого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб), визначеному у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, а також є втіленням принципу юридичної визначеності, тобто поваги до остаточного рішення суду, мова про який ідеться у зазначених вище рішеннях Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Натомість ОСОБА_1 , подаючи позов у цивільній справі, яка переглядається наразі колегією суддів, зазначила у ньому неправдиві відомості, а саме, що нею не подано іншого позову до тієї ж сторони, з тим самим предметом та з тих самих підстав, намагаючись приховати результати розгляду справи № 127/17918/22, що є неприпустимим та свідчить про недобросовісне користування нею своїми процесуальними правами.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати, а провадження у справі за цим позовом закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Згідно з ч. 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 141 ЦПК України).

За ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»)

Враховуючи, що судових витрат зі сплати судового збору за подачу позову та апеляційної скарги позивач не понесла, адже звільнена від його сплати в усіх судових інстанціях на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в апеляційній скарзі представник позивача заявив про стягнення з відповідача на користь позивача понесених у суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн., апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до наведених норм ЦПК України, вважає за необхідне понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді залишити за ним, а стягнутий із відповідача судом першої інстанції судовий збір у розмірі 171, 66 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. п. 3 ч. 1 ст. 255, ст. ст. 268, 367, 368, 374, 377, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Герасимчуком Олегом Олександровичем, задовольнити частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2023 року скасувати, а провадження у цій справі закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Стягнутий із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судом першої інстанції судовий збір у розмірі 171, 66 грн. компенсувати йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції залишити за ним.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета