КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року місто Київ.

Справа 761/37226/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6302/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ судді-доповідача Желепи О.В., суддів:Мазурик О. Ф., Шкоріної О.І.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бережної Наталії Миколаївни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року (ухвалене в складі судді Юзькова О, Л., інформація щодо складення повного тексту рішення відсутня)

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.01.2019 року у розмірі 15415 грн. 97 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з таким рішенням, Бережна Н. М. в інтересах АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 07 лютого 2023 року, згідно поштової відмітки, направила на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Скаржник аргументує апеляційну скаргу тим, що відповідно до поданої до суду першої інстанції анкети заяви від 22 січня 2019 року відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному сайті банку. Зазначають, що вона є належним доказом укладення договору.

Зазначає, що позивачем було виконано вимоги Закону «Про споживче кредитування» №1734-VIII, проінформовано відповідача про умови кредитування, 12.07.2018 року відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту. Паспорт є належним доказом по справі і безпідставно не прийнято судом.

Місцевим судом проігноровано факт погодження з відповідачем умов кредитування у паспорті кредиту від 03.06.2019 р. та безпідставно відмовлено в їх стягненні з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем. Зазначає, що відповідач ознайомився з умовами кредитування щодо сплати відсотків шляхом підписання 03.06.2019 року Паспорту споживчого кредиту.

Вказує, що після ознайомлення з умовами кредитування відповідачу 03.06.2019 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 79 000 грн. та відповідач почав користуватися кредитними коштами за допомогою картки.

Вказує, що місцевий суд не дослідив належним чином усі обставини, зокрема щодо фактичного отримання та використання відповідачем кредитних коштів та помилково визначив заборгованість за тілом кредиту в розмірі лише 15 415, 97 грн, що не відповідає дійсним обставинам справи та наданим доказам.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 22 січня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Вказана Анкета-заява не містить відмітки, яку карту отримала відповідач, розмір кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, а також розмір та випадки застосування штрафів і пені.

До зазначеної Анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за Договором про надання банківських послуг від 22 січня 2019 року №б/н станом на 21.09.2021 року має заборгованість у сумі 76047,36 грн., яка складається: 49680,85 грн.- заборгованість за поточним тілом кредиту; 15415, 97 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3385, 20 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 7565, 34 грн. - заборгованість за простроченими процентами.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів погодження з відповідачем всіх істотних умов кредитного договору, а відтак позивач має право тільки на повернення тієї суми, яка була отримана відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом, пеню та штрафи за несвоєчасну сплату заборгованості.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22 січня 2019 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: http://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач розумів, ознайомився і погодився саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг позивача, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, у зазначених розмірах і порядках нарахування, що містяться у доданих банком до позовної заяви документах.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено також у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивач в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року №342/180/17.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року в справі №284/157/20-ц та про те що Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем є доказом дотримання письмової форми договору в частині обов`язку позичальника виплачувати проценти колегією суддів відхиляється, адже Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові по справі № 393/126/20 від 23 травня 2022 року вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20) про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду прийшов до висновку, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Доводи позивача щодо невірного визначення судом першої інстанції заборгованості за тілом кредиту, колегія суду відхиляє, з огляду на наступне.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

Разом з тим, позивачем не надано ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду виписки з карткового рахунку відкритого на ім`я відповідача, з якої можна було б встановити факт користування останньою кредитними коштами та наявність у неї заборгованості за кредитом.

В свою чергу, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також про наявність зазначеної у позовних вимогах заборгованості та її розмір.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують та є фактично повторенням доводів скарги, яким суд у своєму рішенні надав належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Бережної Наталії Миколаївни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна