28.11.2023 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/672/23
Провадження № 2/533/268/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23 листопада 2023 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді - Козир В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лобач М.С.,

представниці позивачки - адвоката Юрченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

УСТАНОВИВ:

11 липня 2023 року представниця позивачки ОСОБА_1 - адвокат Юрченко Аліна Валентинівна звернулася від імені та в інтересах позивачки до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, у якій просила суд:

- визнати за позивачкою право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарчими спорудами, а саме: А - житловий будинок, прибудова - а площею 18,8 кв.м, навіс - а1 площею 9,5 кв.м, сарай - Б площею 35,7 кв.м, погріб з шийкою - В площею 8,5 кв.м, вбиральня - Г площею 1,6 кв.м, ворота - №1 площею 4,7 кв.м, огорожа - №2 площею 35,9 к.м, вимощення - І площею 19,4 кв.м; колодязь - К та ганок - аг площею 3,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 12 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 20 вересня 2023 року.

Цією ж ухвалою задоволені клопотання представниці позивачки про витребування доказів та виклик свідків. Витребувано з Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону України громадянкою України ОСОБА_2 за період з 01.01.2010 по дату надання відповіді, та постановлено викликати у судове засідання, що буде призначене після закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду, свідків.

Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року продовжено строк підготовчого провадження у цивільній справі, відкладено підготовче засідання на 25 жовтня 2023 року та повідомлено відповідачку ОСОБА_2 про розгляд справи шляхом розміщення на вебсайті «Судова влада України» оголошення про призначення судового засідання.

Цією ж ухвалою суду від 20 вересня 2023 року витребувано з Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України копію актового запису про смерть ОСОБА_2 та повторно витребувано з Державної прикордонної служби України відомості про перетин державного кордону України громадянкою України ОСОБА_2 за період з 01.01.2010 по дату надання відповіді.

27.09.2023 від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшли відомості, що витребовувалися судом.

18.10.2023 з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла витребувана судом інформація.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 22 листопада 2023 року, повідомлено відповідачку ОСОБА_2 про призначення справи до розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України та викликано у судове засідання свідків.

У судовому засіданні 22.11.2023 брала участь позивачка, її представниця та було допитано свідків.

Відповідачка ОСОБА_2 у розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України, та у строки, встановлені в ухвалі суду, будь-яких заяв чи клопотань не подала.

Протокольною ухвалою суду від 22.11.2023 було постановлено проводити заочний розгляд справи.

У судовому засіданні 22.11.2023 позивачка ОСОБА_1 та представниця позивачки адвокат Юрченко Аліна Валентинівна позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Позивачка пояснила, що у 2010 році вона домовилася зі ОСОБА_2 , що та їй продасть будинок, але для цього відповідачці треба було переоформити право власності з її померлого чоловіка ОСОБА_4 на ім`я відповідачки. Відповідачка обіцяла оформити спадщину на себе. Позивачці також відомо, що вона цим займалася, але на якому етапі це закінчилося, вона не знала. З метою придбання будинку позивачкою було передано кошти за будинок відповідачці, а остання обіцяла завершити оформлення спадщини. Проте невдовзі її забрав до себе син і більше позивачка її не бачила. Право власності на будинок позивачка так і не набула, але постійно з 07.10.2010 (дати оформлення розписки відповідачкою про отримання коштів за будинок) проживає у будинку, ним фактично володіє та користується, сплачує усі комунальні платежі тощо.

Протокольною ухвалою суду у судовому засіданні 22.11.2023 було оголошено перерву.

Справу розглянуто у судовому засіданні 23 листопада 2023 року за участю представниці позивачки, яка просила суд задовольнити позовні вимоги.

Аргументи сторін

Позиція позивача (а.с. 1-5)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.10.2010 між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Даний факт підтверджується розпискою від 07.10.2010, яка була оформлена належним чином в присутності двох свідків та посвідчена сільським головою Мануйлівської сільської ради Сьомиком В.М.

Сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу: позивачка сплатила відповідачці грошові кошти в сумі 10000 гривень, про що мається розписка останньої, а відповідачка передала позивачці домоволодіння та документи на нього.

В той же час, оформити договір купівлі-продажу у нотаріальній конторі сторони не мали змоги, оскільки ОСОБА_2 не успадкувала даний житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , та категорично відмовилася це робити, змінила місце свого проживання, не залишивши свого контактного номера телефону та адреси.

Відразу після складення розписки позивачка ОСОБА_1 вселилася в даний будинок та проживає в ньому на даний час, тобто більше 12 років. За час проживання та користування спірним будинком позивачкою було зроблено капітальний ремонт домоволодіння, газифіковано його, укладено типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання та договір користування електричною енергією, що свідчить про добросовісність та відкритість користування даним будинком.

Унаслідок ухилення відповідачки ОСОБА_2 від посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку та проведенні його державної реєстрації, позивачка ОСОБА_1 була вимушена звернутися до суду з даним позовом про визнання за нею право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю.

При нормативному обґрунтуванні позивачка посилалася на ст. 41 Конституції України, ст. 15, 16, 321, 328, 335, 344 Цивільного кодексу України, ст. 120, 125 Земельного кодексу України, п. 9, 11, 13, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та правові висновки Верховного Суду України у справі № 6-253цс16 (постанова від 13 квітня 2016 року).

Позиція відповідача

Відповідачка ОСОБА_2 відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України, та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надала.

У зв`язку з ненадання відзиву відповідачкою суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 18 березня 2002 року Мануйлівською сільрадою Козельщинського району Полтавської області (а.с. 11). Місце смерті: село Дяченки, Козельщинський район, Полтавська область.

Згідно з довідкою Мануйлівської сільської ради від 05.08.2010 № 271 ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав до дня смерті в селі Дяченки Козельщинського району Полтавської області (а.с. 19).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.09.2010 серії НОМЕР_1 одноособовим власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 (а.с. 12). Право власності на дане нерухоме майно зареєстровано за померлим після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» № 27417569 (бланк серії ССХ № 438552) (а.с. 13).

Згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.09.2010 (номер витягу 27417856), наданого КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» на заяву ОСОБА_2 , власником об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 31458157) - житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності / НОМЕР_1 / 10.09.2010/ видане Мануйлівською сільською радою Козельщинського району Полтавської області. Згідно з описом, наведеним у витязі, до складу об`єкта нерухомого майна входить: житловий будинок - літера «А, а, аг», житловою площею - 39,9 кв.м. та загальною площею - 71,0 кв.м.; погріб з шийкою - літера «В»; сарай - літера «Б»; вбиральня - літера «Г»; огорожа - № 1, 2; колодязь питний - літера «К». Самочинно прибудовані площі відсутні (а.с. 14).

Власником земельної ділянки площею 0,3800 га, яка розташована на території с. Дяченки Мануйлівської сільської ради, з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, є ОСОБА_4 , що вбачається з копії державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 000176, виданого 04 жовтня 1996 року Мануйлівською сільською радою народних депутатів на виконання рішення Мануйлівської сільської ради народних депутатів від 20.06.1995 № 23 (а.с. 15), та витягу з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру від 31.08.2010 № 17/10-001230 (а.с. 16).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 326780849 від 23.03.2023) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 31458157) зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 10.09.2010 серії НОМЕР_1 , виданого Мануйлівською сільською радою Козельщинського району Полтавської області. Дата прийняття рішення про реєстрацію права власності - 23.09.2010. Особа померла. (а.с. 39).

З матеріалів справи також встановлено, що згідно з розпискою від 07.10.2010 відповідачка ОСОБА_2 отримала від позивачки ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10000,00 грн за проданий житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Будь-яких претензій до ОСОБА_1 не мала. Справжність підписів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на розписці у цей же день було засвідчено сільським головою Мануйлівської сільської ради (а.с. 10).

Починаючи з 07 жовтня 2010 року по теперішній час ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 , утримує особисте підсобне господарство, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 07.02.2023 № 14 (а.с. 17), а також підтверджено показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні 22.11.2023 пояснила, що вона є сусідкою заявниці. Їй відомо, що до них у село Дяченки приблизно у 1989-1990 році приїхали переселенці з Чорнобиля подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Приблизно через десять років по тому ОСОБА_4 помер. У подружжя ОСОБА_2 був син приблизно 30-40 років, який звідкись приїздив інколи. Потім син повинен був забрати ОСОБА_2 до себе, і вона почала розпродувати речі, будинок. Будинок купила ОСОБА_1 , а бабуся ОСОБА_2 ще десь місяць жила у неї, поки син її не забрав до себе. Було це приблизно у 2010 році. Після цього ані ОСОБА_2 , ані її син ніколи не приїздили у село. Де вони зараз, свідкові невідомо.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що раніше заявниця була її сусідкою і жила неподалік від неї, а коли їй (свідкові) було десь 14-15 років, то заявниця купила дім у ОСОБА_2 і туди переїхала. Пізніше ОСОБА_2 забрав син.

Козельщинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлено, що актового запису про смерть громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в архіві відділу не виявлено (а.с. 41).

Відповідно до інформації, наданої на виконання ухвали суду відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис про державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутній (а.с. 77).

На запит суду виконавчий комітет Козельщинської селищної ради повідомив, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка села Вєтка Гомельської області, дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично за даною адресою не проживає. У 2010 році виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, інших відомостей про неї старостату невідомо (а.с. 51, 52).

Відповідно до інформації, наданої суду Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України, місце проживання ОСОБА_2 станом на 27.10.2010 значиться за адресою: АДРЕСА_1 (інформація зазначена станом на дату видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон) (а.с. 57).

Відповідно до інформації, наданої на запит суду Адміністрацією Державної прикордонної служби України, відомості про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 08.11.2017 по 26.09.2023 у базі даних не виявлено. Разом з тим повідомлено, що зберігання у Базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017, до цієї дати така інформація зберігалася протягом 5 років (а.с.68, 76).

Згідно з актом обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ,від 07.02.2023 № 15 комісією у складі старости Мануйлівського старостинського округу виконавчого комітету Козельщинської селищної ради, працівників старостинського округу встановлено, що на з 07.10.2020 та по час обстеження у домогосподарстві проживає ОСОБА_1 ; за період проживання у даному домогосподарстві громадянкою ОСОБА_1 проводилися роботи з капітального та поточного ремонту будинку, газифікації, водопостачання та інші (а.с. 18).

Місце проживання позивачки зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить відмітка у паспорті, виданому на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 8).

Факт володіння та користування позивачкою житловим будинком за адресою: : АДРЕСА_1 підтверджено також такими доказами:

-копією типового договору від 26.12.2012 № 70018 про надання населенню послуг з газопостачання, відповідно до якого позивачка є споживачем природного газу у приватному будинку опалювальною площею 34,6 кв.м. у селі Дяченки (а.с. 31-33).

-довідкою ТОВ «Потавагаз збут» від 15.02.2023 № 499 (а.с. 36);

-довідкою АТ «ОГС «Полтавагаз» від 15.02.2023 № 8 (а.с. 37);

-довідкою ТОВ «Полтаваенергозбут» від 15.02.2023 (а.с. 38) та копією договору про користування електричною енергією від 07.12.2012 (а.с. 34), відповідно до яких позивачка є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .

На замовлення позивачки ФОП ОСОБА_12 виготовлено технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та сформовано витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (документ № 666 від 16.02.2023) щодо житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1. З витягу вбачається, що площа земельної ділянки під будівлями складає 0,25 га, кадастровий номер - відсутній. Також у витязі детально наведено підсумкові показники об`єкта нерухомого майна, літери будівель, їх площі та роки завершення будівництва (з 1987 по 1990), а саме: житловий будинок - літ. А загальною площею 71,0 кв.м, житловою - 39,9 кв.м; прибудова - літ. а; навіс - літ. а1; ганок - літ. аг, сарай - літ. Б; погріб з шийкою - літ. В; вбиральня - літ. Г; ворота - літ. №1; огорожа - літ. №2; вимощення - літ. І; колодязь - літ. К.

Застосовані судом норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 41).

Конституційні положення про право власності відображені в нормах чинного законодавства, зокрема у статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи із змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно з п. 9 - 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

З огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об`єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

Під час розгляду позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, пред`явленого давнісним володільцем, застосуванню підлягають також положення статті 388 ЦК за наявності відповідних заперечень з боку відповідача.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Саме такі правові висновки зробила Велика палата Верховного Суду у справі № 910/17274/17 (постанова від 14.05.2019), які є цілком застосовними до даної справи.

Правові висновки Верховного Суду України у справі № 6-253цс16 (постанова від 13 квітня 2016 року) щодо правильності застосування ст. 120 Земельного кодексу України, на які посилалася представниця позивачки у позовній заяві, суд у даній справі не застосовує, так як висновки ВС у наведеній справі не стосуються спірних правовідносин.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 добросовісно та відкрито володіє нерухомим майном, що є предметом позову. Таке володіння не переривалося, починаючи з 2010 року. Наявність інших осіб, які б претендували на це майно, судом під час судового розгляду справи встановлено не було. Позивачка не має жодного юридичного титулу щодо нерухомого майна, оскільки розписка видана їй відповідачкою у якості підтвердження отримання грошових коштів за «проданий» будинок, не є підставою для набуття ані права власності на будинок з господарськими будівлями, ані права користування (найму чи оренди) тощо. Отже фактичне володіння позивачкою нерухомими майном є безтитульним, оскільки не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном, право власності на яке, як встановлено судом, зареєстровано на померлого чоловіка відповідачки після його смерті.

Судом також встановлено, що відповідачка, яка передала у фактичне володіння позивачки нерухоме майно, долею такого майна протягом тривалого часу (з 2010 року) не цікавиться, своє право на нього не заявляє. Проте відсутність відповідачки протягом такого тривалого часу унеможливлює набуття позивачкою права власності на нерухоме майно у інший спосіб, окрім як через звернення до суду.

Отже, суд виснує, що володіння позивачкою нерухомим майном, про визнання права власності на яке вона просила суд, є добросовісним та безтитульним; відкритим та безперервним з 2010 року; нерухомість не є самочинним будівництвом; дійсний власник майна, право власності за яким зареєстроване, помер більш як 20 років по тому; таке майно не вилучене із цивільного обороту; об`єкт володіння є законним; відсутня норма закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною даністю, а тому встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності є підставою для набуття позивачкою права власності за набувальною давністю та задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору у сумі 1073 гривні 60 коп (а.с. 1).

З врахуванням того, що позивачка у позовній заяві просила суд не стягувати з відповідачки судові витрати, суд уважає за можливе не стягувати судові витрати у вигляді судового збору з відповідачки на користь позивачки.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10-13, 76-83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, нормами матеріального права та висновками Верховного Суду, наведеними у мотивувальній частині рішення, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарчими спорудами, а саме: житловий будинок - літ. А загальною площею 71,0 кв.м, житловою - 39,9 кв.м; прибудова - літ. а; навіс - літ. а1; ганок - літ. аг, сарай - літ. Б; погріб з шийкою - літ. В; вбиральня - літ. Г; ворота - літ. №1; огорожа - літ. №2; вимощення - літ. І; колодязь - літ. К, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте Козельщинським районним судом Полтавської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; тел.: НОМЕР_3 ).

Представник позивача: адвокат Юрченко Аліна Володимирівна (адреса: АДРЕСА_3; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; тел.: НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ).

Повне рішення складено та підписано суддею 28.11.2023.

Суддя В.П. Козир