печерський районний суд міста києва
Справа № 2-470/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року суддя Печерського районного суду міста Києва Ільєва Т.Г., при секретарі Ємець Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Кєєр О.С. звернулась до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.08.2011 р. у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2.; зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з належного ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) нерухомого майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.08.2011 р. у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2.

Вимоги скарги заявник обґрунтовує тим, що 29.07.2011 року Печерським районним судом міста Києва був виданий виконавчий листщодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в сумі 28 272 (двадцять вісім тисяч двісті сімдесят два) дол. США 31 центів на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2011 року по справі 2-470/11.

На підставі вищезазначеного виконавчого листа, 19.08.2011 року Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження за № НОМЕР_2.

19.08.2011 Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

23.03.2012 року державним виконавцем завершено виконавче провадження на підставі керуючись п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за місцем проживання боржника майна не виявлено.

Зазначає, що відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника ОСОБА_1 відсутні. Окрім того, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень на сьогоднішній день відсутні відомості про відкритті виконавчі провадження відносно заявника.

Вважає, що у зв`язку з тим, що стягувач своїм правом на повторне пред`явлення до виконання виконавчого документу за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2011 року по справі № 2-470/11, не скористався, а відтак, арешт майна боржника порушує права ОСОБА_1 , як власника майна, адже на теперішній час строк, визначений ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сплив. Таким чином, на сьогоднішній день існує арешт на майні заявника, який порушує його права.

Пояснює, що про наявність арешту на все майно, ОСОБА_1 дізналась лише в червні 2023 року, коли вирішила розпорядитися належним їй нерухомим майном, а саме земельною ділянкою кадастровий номер: :02:004:0047, отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої дізналась про існуюче обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно.

Листом від 21.06.2023 Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що зняти арешт з належного ОСОБА_1 нерухомого майна не можуть та не мають змоги надати інформацію по виконавчому провадженню № НОМЕР_2. Матеріали справи та реєстри по зазначеному виконавчому провадженню НОМЕР_3 були знищені за строком зберігання, тому зняти арешт з майна не виявляється можливим.

У відповідь на запит від Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 17.08.2023 року було надано відповідь, якою підтверджено факт знищення матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2, а тому копії документів по виконавчому провадженні надати виявилося неможливим.

Представник скаржника у судове засідання не з`явився. Про розгляд скарги без участі скаржника та представника скаржника було подано клопотання та наполягали на задоволенні заяви в повному обсязі.

Представник суб`єкта оскарження у судове засідання не з`явився. Про розгляд скарги без участі у судовому засіданні представником суб`єкта оскарження було подано клопотання.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся у встановленому порядку. Жодних заяв чи клопотань до суду від нього не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, за таких обставин суд прийшов до висновку про можливість прийняття рішення на підставі наявних доказів.

Суд, вивчивши подану скаргу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Конституційними нормами, а саме положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість рішень суду як засада судочинства конкретизується у процесуальному законодавстві і пов`язується з набранням рішеннями законної сили.

Положеннями статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковий характер судового рішення, яке ухвалюється іменем України, підкреслює авторитет судової влади, оскільки жодне рішення інших органів не може прийматись іменем України. Вимога про ухвалення судових рішень іменем України випливає з теорії поділу влади, згідно з якою судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і, відповідно, їх виконання має бути гарантовано державою. Саме тому обов`язковість судових рішень забезпечується державою.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012).

Судом встановлено, що 19.08.2011 року Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження за № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 29.07.2011 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у сумі 28 272 (двадцять вісім тисяч двісті сімдесят два) дол. США 3 центів.

19.08.2011 року Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

23.03.2012 року державним виконавцем завершено виконавче провадження на підставі керуючись п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за місцем проживання боржника майна не виявлено.

ОСОБА_1 пояснює, що про наявність арешту на все майно дізналась лише в червні 2023 року, коли вирішила розпорядитися належним їй нерухомим майном, а саме земельною ділянкою кадастровий номер: :02:004:0047, отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої дізналась про існуюче обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно.

Листом від 21.06.2023 Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що зняти арешт з належного ОСОБА_1 нерухомого майна не можуть та не мають змоги надати інформацію по виконавчому провадженню № НОМЕР_2, оскільки воно було знищено через закінчення терміну зберігання. Тому зняти арешт з майна не виявляється можливим.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд, розглядаючи питання ефективності захисту порушеного права особи на майно якого у рамках виконавчого провадження накладено арешт у постанові від 28.10.2020 року у справі 320/2494/20 зазначив, що позивач який є боржником перед банком, є стороною виконавчого провадження. У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі 320/5432/18.

Положенням ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В силу ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з п. 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 визначено, що незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Враховуючи ті обставини, що стягувач своїм правом на повторне пред`явлення до виконання виконавчого документу, за рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30.03.2011 року по справі №2-470/11, не скористався, а тому, арешт майна боржника порушує права ОСОБА_1 , як власника майна, адже на теперішній час строк, визначений ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сплив. Таким чином, на сьогоднішній день існує арешт на майні ОСОБА_1 , який порушує права заявника як власника майна, суд приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, і саме такий спосіб захисту порушеного права як звернення до суду зі скаргою у порядку, у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, обраний заявником.

Керуючись ст. ст. 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з належного ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) нерухомого майна, накладеного постановою про арешт майна боржника від 19.08.2011 р.

Зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з належного ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) нерухомого майна, накладеного постановою про арешт майна боржника від 19.08.2011 р.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні під час її проголошення - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.Г. Ільєва