Справа № 201/4195/23
Провадження № 2/201/1842/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

07 квітня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищевказана позовна заява.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що 22 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Личук Т.В. було видано виконавчий напис №1892 згідно з яким запропоновано стягнути заборгованість в розмірі 13 376, 14 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції» з ОСОБА_2 . Вказаний виконавчий напис було пред`явлено стягувачем ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на виконання приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньову М.О. В рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем 20.08.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 25.08.2022 року - постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Позивач зазначає, що в межах виконавчого провадження з неї стягнуто 10 128,86 грн. в рахунок погашення боргу на користь стягувача ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» та 992,84 грн. основної винагороди приватного виконавця. Виконавче провадження було закінчено 16 березня 2023 року на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» безпідставно отримані кошти у розмірі 10 128,86 грн., інфляційні втрати в розмірі 546,95 грн., 3% річних в розмірі 178,99 грн. та стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. безпідставно набуті кошти у розмірі 992,84 грн.; стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 1073,60грн., витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 грн.

02 травня 2023 року від представника відповідача ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із безпідставністю. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначив, що вимоги про повернення коштів від ОСОБА_1 не надходило, а про саму вимогу про повернення коштів відповідач дізнався з моменту отримання копії позовної заяви.

03 травня 2023 року від відповідача приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в частині стягнення з приватного виконавця основної винагороди в розмірі 992,84 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Відповідач зазначає, що всі виконавчі дії у виконавчому провадженні № 62854768 проведені в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 07 квітня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С.

Ухвалою судді від 11 квітня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Представник позивача до суду подав заяву про розгляд цієї цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» у поданому відзиві просив суд розглядати справу без його участі.

Представник відповідача ПВВО Дніпропетровської області Селезньова М.О. надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі та відмовити у задоволенні позову в частині вимог до приватного виконавця.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 22 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинено виконавчий напис №1892 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», заборгованості у розмірі 13 376,14 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем 20 серпня 2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62854768 з виконання вказаного виконавчого напису та постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 1 337,61 грн. 25.08.2020 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановлено звернути стягнення на доходи позивача та здійснювати відрахування у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 14 913,75 грн., з урахуванням основної винагороди та витрат виконавчого провадження.

З доходів боржника в загальній сумі було утримано 14 913,75 грн., які розподілені наступним чином:

200,00 повернення авансового внеску стягувача на витрати з організації та проведення виконавчих дій (вказані витрати були сплачені стягувачем шляхом внесення суми авансового внеску відповідно до статті 42 Закону № 1404-VIII);

9 928,86 грн. перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу за виконавчим документом;

992,84 грн. основна винагорода приватного виконавця.

Решта коштів в сумі 3 792,05 грн. кошти, які надійшли після зупинення виконавчого провадження № 62854768 та в подальшому були повернуті позивачу.

23.12.2020 року винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документа на підставі пункту 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з отриманням копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2020 по справі № 185/6149/20, якою зупинено стягнення на підставі виконавчого документа.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2022 року у справі № 185/6149/20 було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, зареєстрованим в реєстрі за №1892 від 22 червня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції» заборгованість, що виникла по Кредитному договору № 1036/2947BCL1B від 10 липня 2013 року, Договору про відступлення прав вимоги № 285К, укладеного 31 липня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції» з відповідними додатками, заборгованість у розмірі 13 376,14 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили 27.09.2022 року.

16.03.2023 року, на підставі клопотання представника позивача, виконавче провадження № 62854768 було закінчено на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

3 моменту набрання рішенням законної сили позивачу не було повернуто стягнуті в рамках виконавчого провадження грошові кошти. Позивачем 13.03.2023 року було направлено клопотання приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньову М.О. про повернення безпідставно одержаних грошових коштів, однак кошти стягнуті з боржника, як основна винагорода приватного виконавця, останнім повернуті не були.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

В рахунок погашення боргу за ВП №62854768 стягувачу ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» приватним виконавцем було перераховано суму коштів у розмірі 9 928,86 грн. та 200 грн. повернуто авансовий внесок. Кошти у розмірі 992,84 грн. було перераховано на рахунок приватного виконавця як основна винагорода приватного виконавця.

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Ураховуючи те, що кошти набуті ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» за виконавчим написом нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню, набуті без достатньої правової підстави, і чинним законодавством не передбачено іншого способу повернення цих коштів, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову та необхідності ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» повернути позивачу утримані з нього кошти в сумі 10 128,86 грн.

Щодо стягнення індексу інфляції та 3% річних.

Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Згідно із ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховується відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття та збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до ст.536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3% річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України (правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15)

Таким чином, оскільки положеннями ч.2 ст.1214 ЦК України передбачено відповідальність за безпідставне одержання чи збереження грошей - нарахування процентів за користування ними, то положення ст..625 ЦК України до вказаних правовідносин не застосовується.

Отже, позивачу слід відмовити в частині стягнення з ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» інфляційних втрат в розмірі 546,95 грн., 3% річних в розмірі 178,99 грн.

Стосовно заявлених вимог про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича коштів в сумі 992,84 грн., суд враховує, що останні було стягнуто з позивача під час виконавчого провадження як основна винагорода приватного виконавця на підставі відповідної постанови, в передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Виконавець має не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виновинести постанову про відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Вказана постанова сторонами виконавчого провадження у передбаченому законом порядку не оскаржувалась.

Правовою підставою для отриманнядержавним виконавцем коштів основної винагороди є постанова про стягнення з боржника основної винагороди, а не виконавчий напис нотаріуса.

Суд погоджується з доводами Відповідача2, що виконавче провадження № 62854768 було ним відкрито з дотриманням вимог законодавства, що регулює примусове виконання рішень, та основну винагороду приватного виконавця стягнуто пропорційно до стягнутої за виконавчим документом суми в період, коли виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, визнаний не був.

При цьому, правовою підставою для отримання приватним виконавцем коштів основної винагороди є саме постанова про стягнення з боржника основної винагороди, а не виконавчий напис нотаріуса.

За такого правового регулювання суд відхиляє доводи позивача щодо застосування до даних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

Отже, правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця відсутні, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України.

Таким чином, вимоги позивачки про стягнення 992,84 грн. основної винагорода приватного виконавця не підлягають задоволенню, оскільки означені витрати стягнуті у порядку Закону України «Про виконавче провадження» та не є безпідставно набутими коштами стягувача.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача про застосування за аналогією ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» як у випадку повернення виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, так як виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця не є тотожними поняттями та мають різну правову природу.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

В свою чергу, згідно ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, вказана норма Закону передбачає повернення виконавчого збору з Державного бюджету України у разі примусового виконання рішення державним виконавцем, а не винагороди приватного виконавця за рахунок приватного виконавця.

Своєю чергою, аналіз статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» свідчить, що основна винагорода це винагорода приватному виконавцю за вчинення виконавчих дій, яка стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом, пропорційно до такої стягнутої суми.

Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Разом з тим, граматичне тлумачення вказаної норми свідчить про те, що цією нормою передбачено розповсюдження на основну винагороду приватного виконавця виключно такого ж порядку її стягнення як і для виконавчого збору (а не умов чи підстав).

Натомість, аналіз ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає саме умову, за якої підлягає поверненню стягнутий виконавчий збір.

Використання такої правової конструкції, як аналогічний порядок стягнення не є підставою для поширення інших законодавчо закріплених ознак регулювання виключно виконавчого збору на основну винагороду приватного виконавця.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями. Спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. Що стосується підстав виникнення у приватного виконавця права на основну винагороду та розміру цієї винагороди, такі питання регулюється окремими правовими нормами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.08.2021 № 380/6503/20, від 26.05.2022 у справі № 420/6845/18, від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19.

В зв`язку з цим, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується договором №8 про надання правової допомоги від 01.09.2020 року, актом виконаних робіт від 06.04.2023 року, копією прибуткового ордеру №4 від 06.04.2023 року.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За змістом норм ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

-надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

-складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

-представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, кваліфікацією і досвідом адвоката. Тому, суд вважає, що позивач належними доказами довів понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Оскільки позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення грошових коштів з ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», то і витрати на правову допомогу можуть бути стягнуті виключно з вказаного відповідача пропорційно до задоволених вимог (10128,86 х 3000,00 : 11847,64 = 2564,78 грн.).

В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 917,85 грн. за позовну вимогу про стягнення безпідставно набутих коштів (10128,86 х 1073,60 : 11847,64 = 917,85 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-78 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича про стягнення безпідставно отриманих коштів задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за №1892 від 22 червня 2020 року, безпідставно набутих коштів у розмірі 10 128,86 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 917,85 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2567,78 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», , м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, буд. 7;

Відповідач: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 2-н, прим. 263-265.

Суддя Федоріщев С.С.