Справа №: 671/2018/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Ніколової С.В.

при секретарі судового засідання Хрупайло Т.В.,

розглянувши, в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису, у відкритому судовому засіданні в м. Волочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на земельну ділянку. В огбгрунтування позовних вимог вказувала, що спадкова земельна ділянка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_2 вона, позивач, є спадкоємцем за заповітом, який посвідчено 13 жовтня 1999 року секретарем Щаснівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області та зареєстровано в реєстрі за № 44. Вказує, що після смерті спадкодавця вона прийняла спадщину, вступивши в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою №47 від 12.03.2021 року, виданою старостою сіл Щаснівка, Авратин, Пальчинці, Збручівка Волочиської міської ради Хмельницької області. Зазначає, що інших спадкоємців та осіб, які б претендували на обов`язкову частку в спадщині, немає. Вказує, що за життя ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 078221 про право на земельну частку (пай) в розмірі 2,6 умовних кадастрових гектара по колишньому КСП Збруч с. Щаснівка отримала у власність земельну ділянку площею 2,12 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Щаснівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області. Право власності на дану земельну ділянку посвідчено державним актом серії Р1 № 837812. В грудні 2022 року вона звернулася до Волочиської державної нотаріальної контори, однак 11.01.2023 року отримала відмову в оформленні спадкових справ у зв`язку із тим, що в заповіт складений щодо земельної частки (паю). Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 2,12 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Щаснівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області.

Позивач в судове засідання не з`явилась, від її представника ОСОБА_3 надійшла письмова заява про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Волочиської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при розгляді справи покладається на думку суду.

Вивчивши і дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 16, 17 17 розділу Х Перехідні положення ЗК України (у редакції чинній на момент отримання ОСОБА_2 державного акту на право приватної власності на землю) громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до п. 1 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Тольятті Самарської області росія померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла ОСОБА_1 , вступивши в фактичне управління спадковим майном, що підтверджується довідкою №47 від 12.03.2021 року, що видана старостою сіл Щаснівка, Авратин, Пальчинці, Збручівка Волочиської міської ради Хмельницької області Коваль Ф. (а.с. 14).

До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка площею 2,12 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Щаснівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 837812, виданого 01.10.2002 року згідно рішення Щаснівської сільської ради №1 від 25.09.2002 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 155 (а.с. 8).

Відповідно до вчиненого ОСОБА_2 заповіту, який посвідчено 13 жовтня 1999 року секретарем Щаснівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області та зареєстровано в реєстрі за №44, спадкодавець ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_4 сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 078221 (а.с. 7).

ОСОБА_4 18.11.2001 року після одруження з ОСОБА_5 змінила прізвище ОСОБА_6 на прізвище ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та про одруження серії НОМЕР_3 (а.с. 12, 13).

Відповідно до інформації, наданої відділом №1 Управління наданні адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 1799/291-23 від 29.08.2023 року, № 1975/291-23 від 26.09.2023 року згідно книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Волочиською райдержадміністрацією ОСОБА_2 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 078221, зареєстрований 23.05.1996 року за № 221 по колишньому КСП Збруч с. Щаснівка. Відповідно до книг реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користуання землею, договорів на підставі рішення Щаснівської сільської ради №1 від 25.09.2002 року ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 837812 від 01.10.2002 року щодо земельної ділянки площею 2,12 га, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Щаснівської сільської ради Хмельницького (колишнього Волочиського) району Хмельницької області (а.с. 15, 47).

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 73846369 від 06.09.2023 року, виданої Волочиською державною нотаріальною конторою, вбачається, що заповіт № 42156838, посвідчений 13.10.1999 року в Щаснівській сільській раді Волочиського району Хмельницької області та зареєстрований в реєстрі за №44, є чинним та не був змінений чи скасований (а.с. 31).

Згідно із даними інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №73903719 та №73903699 від 12.09.2023 року, виданих Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилася, заповіт № 42156838, посвідчений 13.10.1999 року в Щаснівській сільській раді Волочиського району Хмельницької області та зареєстрований в реєстрі за № 44, є чинним (а.с. 33, 34).

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Аналогічні норми містяться в ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Із досліджених судом матеріалів справи слідує, що 13 жовтня 1999 року ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_4 сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 078221. Заповіт посвідчено 13 жовтня 1999 року секретарем Щаснівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області Перець О.С. та зареєстровано в реєстрі за №44.

Відповідно до п. 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правостановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Оформлення ОСОБА_2 державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 837812 від 01.10.2002 року щодо земельної ділянки площею 2,12 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Щаснівської сільської ради, свідчить про те, що на час відкриття спадщини, тобто 13 травня 2003 року спадкодавцю на праві приватної власності належала саме вказана земельна ділянка.

З наданих позивачем доказів вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_2 було видано саме взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 078221.

Відповідно до ст. 544 ЦК УРСР (1963 року), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву нотаріусу, завідуючому державним нотаріальним архівом, а в населених пунктах, де немає нотаріусів, - посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії.

Аналогічні норми містить до ст. 1254 ЦК України.

Текст заповіту від 13 жовтня 1999 року є чітким та зрозумілим, ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_4 сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 078221, тобто право на земельну частку (пай), що було в подальшому переоформлено на право власності на земельну ділянку площею 2,12 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Щаснівської сільської ради.

Суд враховує, що неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо.

За життя ОСОБА_2 склала лиш один заповіт на користь позивача, який в подальшому не скасувала, змін до нього не внесла і нового заповіту після переоформлення земельного паю не склала. У даному випадку воля ОСОБА_2 , яка нею викладена у заповіті від 13 жовтня 1999 року через звернення до посадової особи виконавчого комітету сільської ради, яка вчиняла нотаріальні дії, - секретаря Щаснівської сільської ради, реалізована бути не може через відмову нотаріуса, проте може бути реалізований судовий захист спадкових прав позивача.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист. При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом.

Вирішуючи даний спір суд враховує постанову Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 136/1124/19, в якій ВС вказав на те, що загальноприйнятим є використання поняття земельний пай не тільки як земельна ділянка, яка виділена в натурі, а й як земельна ділянка, отримана в результаті розпаювання землі (виділення в натурі). У разі, якщо заповідач реалізував право на земельну частку (пай) та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, і за життя не склав нового заповіту чи не скористався правом на внесення змін до заповіту, то заповіт, у якому заповідач розпорядився правом на земельну частку (пай) не втрачає чинність на підставі частини четвертої статті 1236 ЦК України, а визначення спадкоємців на земельну ділянку має відбуватись згідно з цим заповітом.

Отже, зважаючи на загальноприйняте у сфері земельних правовідносин значення терміну земельний пай та беручи до уваги встановлені судом обставини про те, що внаслідок реалізації за життя свого права на земельну частку (пай) спадкодавець оформив право на земельну ділянку, можна дійти висновку, що спадкодавець розпорядився земельною ділянкою на випадок своєї смерті, назвавши її у заповіті як земельний пай. При цьому, воля заповідача була спрямована на передання позивачу земельного паю у вигляді відповідної земельної ділянки, отриманої внаслідок розпаювання землі, що за встановлених судом обставин не може бути визнано спотворенням волі заповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , що їй належала на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 837812, оскільки в заповіті вбачається воля спадкодавця щодо розпорядження спадковим майном.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 81, 141, 247, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 534, 537, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - земельну ділянку площею 2,12 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Щаснівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 837812.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи: позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; відповідач: Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради, код за , місцезнаходження: Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 88.

Рішення складено 21 листопада 2023 року.

Суддя: