ПОСТАНОВА

Іменем України

18 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 389/3034/22

провадження № 22-ц/4809/515/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого дії представник адвокат Перемот Оксана Григорівна, на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Український В. В.) від 22 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення майбутнього його позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням процентів, передбачених ст. 1048 ЦК України та ст. 625 того ж Кодексу, а всього 92105,40 доларів США.

Заяву обґрунтовано тим, що 23 квітня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, на підтвердження чого відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України позичальник ОСОБА_2 видав йому письмову розписку. Відповідно до розписки ОСОБА_2 зобов`язався повернути отриману ним в позику грошові кошти в розмірі 70000,00 доларів США до 01 жовтня 2020 року, але позичальник не виконав своє зобов`язання з повернення позики у визначений договором строк та ухиляється від виконання.

З огляду на це позивач має намір пред`явити позов про стягнення позики та процентів за користування нею і процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на те, що відповідач порушив зобов`язання, уникає його виконання та будь-якого спілкування з позикодавцем на цю тему, а також усні його погрози щодо відчуження єдиного належного відповідачу нерухомого майна квартири, позивач вважає, що існує імовірність утруднення виконання можливого рішення суду або й неможливість його виконання. Тож він просив суд накласти арешт на належну на праві власності ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень -000, та накласти заборону на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо такого майна.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Суд наклав арешт на належну на праві приватної власності ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 000, та заборонив вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна (а. с. 26-27).

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з доданих до заяви доказів вбачається існування між сторонами спору про повернення позики. Предметом позову є грошові кошти, а розмір вимог позивача складає 92000 доларів США. Суд вважав співмірними можливі негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів. На думку суду, забезпечення позову забезпечить збереження балансу інтересів сторін, відповідатиме вимогам розумності, обґрунтованості та адекватності. Натомість невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання можливе рішення суду.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2022 року, ОСОБА_2 , від імені якого діє представник - адвокат Перемот О. Г., подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправомірність судового рішення, просив скасувати вказану ухвалу.

Зокрема, в апеляційній скарзі вказується на те, що вимога позивача про забезпечення позову не підтверджена доказами, які б вказували на існування спірних правовідносин стосовно повернення грошових коштів, а також доказів імовірного утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідач заперечив існування між ним і позивачем договору позики. Натомість він вказав, що між ними склалися інші правовідносин. Стосовно письмової розписки про позику грошей, то він вказав, що вона написана ним під психологічним тиском з боку позивача та не відповідає фактичним обставинам та відносинам сторін.

Крім того, відповідач стверджує, що оскаржувана ним ухвала суду порушує його право на житло та повагу до такого права. Квартира, щодо якої суд вжив заходів забезпечення позову, є єдиним житлом відповідача та членів його сім`ї. Заборона вчинення реєстраційних дій щодо квартири є надмірним тягарем та порушує право відповідача й членів його сім`ї на мирне володіння цим майном.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Богуш М. К., надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Зокрема, вказав, що суд дійшов правильного висновку про існування між сторонами спору про порушення договору позики грошових коштів в сумі 70000,00 доларів США. Напроти, мотиви незгоди відповідача з таким висновком суду є безпідставними. Вжиті судом заходи забезпечення майбутнього позову є співмірними з майбутніми позовними вимогами. Припущення суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду є обґрунтованим. При цьому відповідач та члени його сім`ї не обмежений у праві користування своїм майном.

Позиції сторін, висловлені учасниками справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання особисто не з`явився, а його представник адвокат Перемот О. Г. підтримала апеляційну скаргу, висловила ставлення апелянта до оскаржуваного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання особисто не з`явився, а його представник - адвокат Богуш М. К. заперечила проти доводів та вимог апеляційної скарги, дала усні пояснення стосовно вирішуваного питання.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Згідно з нормами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Будь-яке судове рішення має відповідати цим вимогам.

Оскаржувана ухвала суду не повною мірою відповідає зазначеним вимогам.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Норми права та висновки Верховного Суду щодо їх застосування

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, встановлених законом.

Серед передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України видів забезпечення позову значиться, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 Кодексу), заборона вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 Кодексу).

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Обмеження у застосуванні судом заходів забезпечення позову окремо встановлені частинами 4 12 ст. 150 ЦПК України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 вказано, зокрема, що заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано: « співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Щодо суті спору та оцінка доводів апеляційної скарги (Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій)

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову про стягнення заборгованості за договором позики до пред`явлення такого позову, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 порушив свої зобов`язання щодо повернення позики, тривалий час ухиляється від врегулювання існуючого між ними спору та повернення боргу, має обмежені активи за рахунок яких може бути сплачено борг, з метою уникнення відповідальності за порушення договору може відчужити єдине своє майно, про яке відомо позивачу.

На обґрунтування своїх доводів ОСОБА_1 надав суду певні письмові докази: копію розписки ОСОБА_2 від 23 квітня 2020 року згідно з якою ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 70000 доларів США і зобов`язався їх повернути до 01 жовтня 2020 року (а. с. 9); інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно згідно з якою за ОСОБА_2 зареєстровано один об`єкт права власності - квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Реєстрі 000 (а. с. 16 17); знімки з екрана комп`ютера з оголошеннями про продаж квартир у багатоквартирному будинку в АДРЕСА_2 (а. с. 18 20).

Суд першої інстанції правильно оцінив надані позивачем докази та дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами існує спір щодо невиконання договору позики грошових коштів, що позивач має намір звернутися до суду з позовом про захист порушеного права на повернення грошових коштів, що відповідач має зареєстроване право на майно (квартиру) за рахунок якого може бути погашено борг у випадку задоволення позовних вимог, що орієнтована вартість такого майна співвідносна з розміром вимог позивача. Також суд врахував, що питання боргу не врегульовано сторонами продовж тринадцяти місяців з часу настання строку повернення позики, а імовірне відчуження відповідачем єдиної зареєстрованої власності (квартири) може суттєво утруднити виконання можливого рішення суду, якщо будуть задоволені вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вимога позивача про забезпечення позову не підтверджена доказами, які б вказували на існування спірних правовідносин стосовно повернення грошових коштів, а також відсутність доказів імовірного утруднення виконання можливого рішення суду не заслуговують на увагу так, як пояснення сторін, викладені у своїх заявах до суду, зокрема до суду апеляційної інстанції, вказують на протилежне.

Так в апеляційній скарзі ОСОБА_2 визнає факт видачі ним ОСОБА_1 розписки про отримання грошових коштів у борг та неповернення коштів у визначений строк. Він також не заперечує, що квартира, на яку заявник просив накласти арешт та заборону вчинення будь-яких дій, є його єдиним активом, який має достатню вартість для задоволення позовних вимог з продажу цього майна. Заперечення ОСОБА_2 про безгрошовість розписки та можливе її складання внаслідок психологічного тиску лише підтверджують існування спору між сторонами, однак суд на цій стадії процесу не має можливості оцінювати доводи сторін, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення та робити правові висновки щодо прав і обов`язків сторін. Однак суд може і повинен надати оцінку обґрунтованості тверджень позивача про існування ризиків утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду.

З огляду на наведені заявником аргументи та надані докази суд першої інстанції мав підстави вважати, що незастосування забезпечення позову з великою ймовірністю призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє довід апелянта про те, що оскаржуваною ухвалою суду порушено гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.) право на повагу до житла заявника та членів його сім`ї.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна, а саме арешт майна та заборона на вчинення дій щодо нього (заборона відчуження), не означає обмеження у володінні та користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Таких же по суті висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19, від 11 травня 2022 року у справі № 317/2155/21.

Посилання апелянта на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду про застосування ст. 8 Конвенції, викладений у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц не є застосовним у справі, яка переглядається в апеляційному порядку з огляду на неоднаковість обставин та правовідносин у цих справах.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на вчинення реєстраційних дій це заборона на реєстрацію прав, в тому числі перехід прав на нерухоме майно, тобто це також є перешкодою у вільному розпорядженні майном.

Колегія суддів апеляційного суду звернула увагу, що арешт майна і заборона на вчинення реєстраційних дій щодо цього ж майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову (п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися своїм майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, місцевий суд не мотивував у чому полягає необхідність вжиття одночасно двох схожих за своєю суттю заходів забезпечення позову: арешту квартири та заборони вчиняти щодо неї реєстраційних дії.

З огляду на те, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини зазначеної справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що достатнім та ефективним способом забезпечення позову є заборона вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна (квартири), а тому накладення арешту на квартиру є недоцільним і надмірним.

Отже, оскаржувана ухвала місцевого суду в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту га квартиру підлягає скасуванню. Натомість ухвала суду в іншій в частині відповідає вимогам закону.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене та на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині накладення арешту на належну на праві приватної власності ОСОБА_2 квартиру, а в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого дії представник адвокат Перемот Оксана Григорівна, задовольнити частково.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2022 року в частині накладення арешту на належну на праві приватної власності ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - 000скасувати. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на нерухоме майно (квартиру) відмовити.

В іншій частині ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2023 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник