Справа № 343/18/22
Провадження № 22-ц/4808/978/23
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

секретар Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Шургот Оксана Василівна, на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов`язати ОСОБА_1 відновити за його рахунок стан її земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0091, та по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0092, шляхом знесення, демонтажу незаконної самовільно побудованої споруди - бетонного паркана, площею 0,0033 га, покласти на відповідача понесені нею судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що їй належать на праві приватної власності дві земельні ділянки, які розміщені паралельно, прилягаючи одна до одної, а саме: по АДРЕСА_1 . Її кадастровий номер :02:001:0091, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площа 0,1 га; та по АДРЕСА_1 . Її кадастровий номер :02:001:0092, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площа 0,1 га.

З її земельними ділянками із західної сторони межує земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0955, адреса: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1008 га, власником якої є відповідач ОСОБА_1 ..

З червня 2021 року відповідач розпочав будівництво зі спорудженням паркана на її земельних ділянках, на її заперечення не реагував. Той факт, що ОСОБА_1 спорудив паркан на її земельних ділянках, підтверджують топографо-геодезичні вишукування, виконані ТзОВ «МК Проект +», якими встановлено межі накладання огорожі на її земельні ділянки (площа 0,0033 га або 33 кв.м).

Тобто відповідачем побудовано споруду - бетонний паркан, загальною площею 0,0033 га, на її земельних ділянках. Огорожу зведено поблизу житлового будинку відповідача, що знаходиться на його земельній ділянці, яка із західної сторони межує з земельними ділянками позивача.

Долиньска міська рада 06.10.2021 за її заявою встановила невідповідність в натурі (на місцевості) меж її ділянок та гр. ОСОБА_1 .. При розгляді її звернення не вдалось в добровільному порядку досягти згоди з відповідачем щодо усунення перешкод в користуванні її земельними ділянками.

Отже, відповідачем ОСОБА_1 , який є власником суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:001:0955, фактично відбулось обмеження її права в користуванні належними їй на праві приватної власності земельними ділянками.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задоволений.

Зобов`язано ОСОБА_1 відновити стан земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0091, та по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0092, які належать ОСОБА_2 , шляхом демонтажу за його рахунок бетонної огорожі, яка розміщена на площі 0,0033 га вказаних земельних ділянок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 грн судового збору.

На вказане рішення представник відповідача адвокат Шургот О.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Зокрема, позивач не довела свої вимоги належним чином. В той же час суд не оцінив належно письмові докази відповідача на спростування позовних вимог.

Суд не надав уваги і встановленим в судовому розгляді обставинам. Дійсно, є перетин ділянок сторні однією відносно другої, і перетини з ділянками, сформованими з боку АДРЕСА_1 , в тому числі ділянок позивача.

Позивач є власником земельної ділянки на підставі договору дарування від 11.09.2019 року, при цьому державна реєстрація права власності на замельні ділянки за дарувальником проведена 07.10.2015 року, свідоцтво про право власності на другу земельну ділянку позивач отримала 16.10.2015 року.

Натомість відповідач отримав право власності на свою земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2014 року.

Суд врахував, що межі земельних ділянок були погоджені із тими землекористувачами, які фактично в той час користувалися суміжними земельними ділянками.

Відповідачем також, як і позивачем, виготовлені були відповідні землевпорядні документи, які не вказували на наявність будь-яких помилок.

Разом з тим під час розгляду справи з`ясовано було, що первинно межі земельних ділянок в масиві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », до якого входить земельна ділянка відповідача, було винесено правильно, оскільки по межі дороги загального користування змонтована ЛЕП, і перенесення меж в цей бік є неможливим. Отже, немає вини відповідача в зміщенні меж його ділянки, як і восьми інших ділянок поряд в цьому масиві, оскільки технічні помилки були допущені внаслідок обмірів різними технічними приладами.

Помилки у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у проектній документації за згодою власника земельної ділянки можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі або за матеріалами інвентаризації земель. В такому випадку необхідно письмове погодження власника суміжної земельної ділянки.

Судова практика вказує на те, що до вирішення спору про межі в судовому порядку має передувати вирішення питання узгодження меж через органи місцевого самоврядування, шляхом виготовлення технічної документації щодо узгодження меж ділянко, які перетинаються і щодо яких допущені помилки при їх формуванні.

У разі незгоди власників землі з рішенням органів місцевого самоврядування, спір вирішується судом.

Позивач зверталася до органів місцевого самоврядування? однак не здійснила досудове врегулювання спору, а орган самоврядування з цього приводу не приймав жодного рішення.

Невчинення дій, передбачених п.4 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», є підставою для відмови в позові.

Крім того, відповідач та інші власники земельних ділянок в червні 2023 року звернулися до Долинської міської ради з заявою про усунення помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельних ділянок. І постійною комісією з питань земельних відносин вирішено рекомендувати колективну масову інвентаризацію масиву у с.Мала Тур`я та надати дозвіл на розробку відповідної технічної документації. Технічна документація із землеустрою включає пропозиції щодо узгодження даних, отриманих в результаті інвентаризації, з інформацією у документах на право власності і у Державному земельному кадастрі.

Таким чином має бути вирішено питання усунення технічних помилок в документації масивів, де розташовані земельні ділянки учасників справи.

Отже, у випадку затвердження нової технічної документації, бетонна огорожа відповідача. можливо, буде знаходитися саме на його території, а зобов`язання виконати демонтаж за власний рахунок огорожі внаслідок помилок геодезичних служб призведе до завдання майнової шкоди відповідачу.

Рішення має біти не тільки законним, але й справедливим. Знесення бетонної площадки спричинить перешкоди для відповідача, зокрема, під час дощів. З фото таблиці видно, що позивач має біль ніж достатньо місця для заїзду і немає ніяких перешкод.

У свою чергу, суд першої інстанції не навів жодних аргументів, з яких відкинув доводи і докази відповідача, що привело до однобічного розгляду справи.

Представник відповідача вважає, що суд не врахував фактичних даних справи, незаконно, без будь-яких логічних обґрунтувань задовольнив позов.

Відзив на скаргу не наданий

Відповідач ОСОБА_1 до суду не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шургот О.В., яка підтримала апеляційну скаргу, заперечення позивача ОСОБА_2 та її представника адвоката Комарницького Е.Г., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на земельних ділянках позивача, які належать їй на праві приватної власності, відповідачем споруджено бетонну огорожу, площа накладення якої на ділянки гр. ОСОБА_2 складає 0,0033 га.. Побудову огорожі на тій частині власної земельної ділянки, яка накладається на земельні ділянки ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 обгрунтовує зміщенням земельного массиву, виділеного в користування, чим фактично визнає порушення прав позивача як власника землі. Тому суд вважав вимоги позивача щодо захисту її порушених прав обґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач володіє земельною ділянкою №7 на підставі договору дарування земельної ділянки від 11.09.2019, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :02:001:0092. Земельна ділянка належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 45764117, виданого 16.10.2015. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку за дарувальником зареєстровано 07.10.2015. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На вказаній земельній ділянці сервітутні обмеження (обтяження) не зареєстровані, склад угідь 0,1000 га рілля (а.с. 5-6); з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 180540070 від 11.09.2019, вбачається, що 11 вересня 2019 року здійснено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20 (т.1 а.с. 7-8).

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.10.2015, відповідно до якого земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :02:001:0091, підтверджено, що вказана земельна належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0,1 га (т.1 а.с. 10).

Згідно з витягом № 45755161 від 16.10.2015 право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 07.10.2015 (т.1а.с. 9).

Позивачем оформлені проекти землеустрою: щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , виготовлений у 2013 році на ім`я ОСОБА_3 (т.1 а.с.124-135); щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , виготовлений у 2013 році на ім`я ОСОБА_2 (т.1 а.с. 111-123).

Будівельний паспорт для будівництва житлового будинку та господарської будівлі по АДРЕСА_1 , виготовлений у 2016 році на ім`я ОСОБА_2 (т.1 а.с.136-161).

Позивачем доведено, і не оспорються ніким, що вона є власницею земельних ділянок з кадастровими № :02:001:0091 та :02:001:0092, які знаходяться відповідно по АДРЕСА_1 , та по АДРЕСА_1 .

Зі справи також вбачається, що із земельними ділянками позивача межує земельна ділянка з кадастровим № :01:001:0955, розташована по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (т.1 а.с. 18-19).

Звертаючись до суду, позивач вказувала, що відповідач ОСОБА_1 в червні 2021 року розпочав будівництво огорожі, при цьому спорудив її на землі позивача.

На підтвердження наявності порушення її прав позивач надала:

- топографо-геодезичні вишукування від 2021 р., виконані ТОВ "МК Проект+", в яких вказано місцерозташування її земельних ділянок та земельної ділянки ОСОБА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0955, зареєстрована 27.01.2014 (т.1 а.с.18-19) згідно з ДЗК, з відображенням меж накладання огорожі на земельну ділянку ОСОБА_2 (площа 0,0033 га або 33 кв.м) (т.1 а.с. 16);

- повідомлення Долинської міської ради № М/1063 від 06.10.2021, в якому зазначено, що в результаті розгляду звернення ОСОБА_2 було встановлено невідповідність в натурі (на місцевості) меж її земельних ділянок: :02:001:0091 і :02:001:0092 та ОСОБА_1 : :01:001:0955, яка межує з західної сторони. Невідповідність меж їхніх земельних ділянок підтверджується топографо-геодезичним вишукуванням, виконаним ТОВ "МК Проект+", який виконав роботи із землеустрою та кадастрову зйомку. При розгляді звернення не вдалось у добровільному порядку досягти згоди щодо усунення перешкод в користуванні її земельними ділянками з ОСОБА_4 . Запропоновано їй звернутися до суду за захистом її порушених, невизнаних або оспорюваних прав (т.1 а.с. 21).

В суді відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки власну бетонну огорожу споруджував правомірно, на власній земельній ділянці, згідно із наявними у нього дозвільними документами, на підтвердження чого надав таке:

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.01.2014, відповідно до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купив земельну ділянку, площею 0,1008 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:001:0955, склад угідь 0,0853 га - рілля, 0,0156 га - рілля. Дана земельна ділянка належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний № 9497053, виданого 17.09.2013. Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 17.09.2013. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20 (т.1 а.с. 46);

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16844182 від 27.01.2014, згідно з яким право приватної власності ОСОБА_1 на вищевказану земельну ділянку було зареєстровано 27.01.2014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20 (т.1 а.с. 47-48);

- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1008 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 , виконаний у 2013 році на ім`я ОСОБА_5 (т.1 а.с. 49-71);

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 230321877 від 30.10.2020, згідно з яким на вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарською будівлею, право власності на який на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ІФ75 зареєстровано за ОСОБА_1 (т.1 а.с. 72);

- будівельний паспорт на будівництво житлового будинку з господарською будівлею по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 73-90);

- топографо-геодезичні вишукування за червень 2022 року, в яких відображені межі земельних ділянок сторін згідно з ДЗК, межі їх фактичного користування земельними ділянками, які закріплені на місцевості дерев`яними кілками, металеву огорожу в металевих стовпах на бетонному фундаменті ОСОБА_1 та «прив`язку» кута огорожі до опори лінії електропередач, а також розміри від будинку до огорожі (т.1 а.с. 184);

- викопіювання з Детального плану території мікрорайону "Сонячний" с. Мала Тур`я, на яких відображено розміщення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 91, 162, 165), а також викопіювання з детального плану територій мікрорайону "Біля телевишки" індивідуальної забудови з планом червоних ліній на теритрії с. Мала Тур`я, де зафіксовано розміщення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового бідинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 163, 164).

Судом була допитана в якості свідка ОСОБА_6 , яка працювала спецалістом відділу земельних ресурсів місцевої ради. Вона пояснила суду, що під час підготовки описаних вище викопіювань земельних ділянок вона, як спеціаліст відділу земельних ресурсів Долинської міської ради, допустила описку, оскільки не мала доступу до кадастрової карти, тому помилково зазначила як одну із земельних ділянкок ОСОБА_2 - ділянку під АДРЕСА_4 . На підтвердження допущеної описки в судовому засіданні надала для огляду Детальний план територій в с. Мала Тур`я, копія з якого (в частині спірних земельних ділянок) долучена до матеріалів справи (т.1 а.с. 230), та вказала, що ОСОБА_2 належать земельні ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_5 , а ОСОБА_1 - земельна ділянка по АДРЕСА_1 . Їхні земельні ділянки відносяться до різних масивів. Дві перші - до мікрорайону "Біля телевишки", інша - до мікрорайону "Сонячний". Ділянки у вказаних масивах виділялися в різний час і технічна документація на них розроблялася різними землевпорядними організаціями. Спочатку розбивався на земельні ділянки масив " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". На той час ще не було точних приладів, GPS-системи, тому розбивка земельних ділянок здійснювалася від твердих точок за допомогою різних систем координат. Коли ж виділялися земельні ділянки у масиві "Біля телевишки", то спочатку проводилася їх розбивка по плану, після чого вони виділялися землекористувачам. Під час приватизації земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , будь-яких зауважень не було. При геодезичній зйомці було враховано, що на ній є охоронна зона - зона ЛЕП. Під час приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 , при відбиванні її меж, було виявлено, що фактично один масив накладається на інший, хоча накладок на геодезичній карті немає. З часу виявлення накладок позивач скаржилася на дії відповідача, тому на місце виїжджала комісія. Проте, оскільки земельні ділянки сторін приватизовані, тому у їх права власності вони не втручалися, а рекомендували вирішити спір добровільно чи звернутися за захистом своїх прав до суду. З приводу накладок будь-яких вишукувань, експертиз не проводилось. Якби ОСОБА_2 погодила межі земельної ділянки з відповідачем ще в 2015 році, коли реєструвала її за собою, то спору б на даний час не було. Щоб не порушити право власності відповідача на земельну ділянку, її, як і цілий масив, потрібно змістити в сторону ЛЕП. Тобто якщо ОСОБА_1 відіб`є земельну ділянку згідно з координатами, її площа не зміниться, однак якщо земельну ділянку зміщувати по твердих точках - площа її зменшиться.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положення статей 317, 319 ЦК України визначають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Водночас, згідно із вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частиною 2 статті 91 ЗК України визначено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 є власницею земельних ділянок з кадастровими № :02:001:0091 та :02:001:0092, які знаходяться відповідно по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 . Земельну ділянку з кадастровим № :02:001:0092 позивачка 11.09.2019 прийняла в дар від ОСОБА_3

ОСОБА_1 є власником земельної ділянка з кадастровим № :01:001:0955, яка розташована по АДРЕСА_1 . Її відповідач придбав 27.01.2014 у ОСОБА_5 .

Вказані земельні ділянки є суміжними, що підтвердили в судовому засіданні сторони та на що вказують долучені до матеріалів справи докази. Так, земельна ділянка ОСОБА_1 від В до Г (21 м) межує з ділянками ОСОБА_2 із західної сторони, а саме з ділянкою № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:001:0092, від А до Б межа становить -14,01 м, з ділянкою № НОМЕР_2 , кадастровий номер :02:001:0091, від В до Г - 6,99 м. Фактично споруджена огорожа на вказаній межі протяжністю 20,97 м (т.1 а.с. 62, 67, 117, 130, 184).

Між сторонами виник спір з приводу встановленої відповідачем бетонної огорожі у місці суміжного землекористування сторін, яка, як вказує позивач, розміщена на її земельних ділянках, проти чого заперечував відповідач, зазначаючи, що огорожа споруджена на належній йому на праві власності земельній ділянці на межі, що була визначена землевпорядною організацією.

Як вбачається зі змісту проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , у ній наявні акт встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, яка передавалась у власність ОСОБА_5 , від 28.11.2012, кадастровий план, погоджений 03.04.2013, та опис меж земельної ділянки за вказаною адресою (т.1 а.с. 62, 67, 69), в яких описано межі суміжних землевласників (землекористувачів), де від точки А до Б - землі сільської ради ( АДРЕСА_2 , від Б до В - землі ОСОБА_7 , від В до Г - землі сільської ради, від Г до А - землі ОСОБА_8 . Як вказала представник відповідача, із вказаними межами суміжні землевласники погодилися, будь-яких заперечень не висловлювали.

У проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 зазначено, що відбулося встановлення та узгодження меж вказаної земельної ділянки 07.11.2013 (т.1 а.с. 118, 119). Межі погоджено із суміжними землекористувачами ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та сільською радою. У кадастровому плані земельної ділянки (т.1а.с. 117) схематично відображено опис меж з прив`язкою до їх суміжних землекористувач ів, при цьому ОСОБА_5 , як власник земельної ділянки, яка перейшла у власність відповідача, також погодив їх та будь-яких заперечень з даного приводу не висловлював.

Згідно із проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , встановлення та погодження меж вказаної земельної ділянки було 07.11.2013 (т.1 а.с. 131, 132). Межі погоджено із ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_2 як із суміжними на той час землекористувачами. У кадастровому плані, на якому міститься відмітка про реєстрацію вказаної земельної ділянки у 2015 році (т.1 а.с. 130), схематично відображено межі земельної ділянки з їх землекористувачами, погоджень меж повторно вже при реєстрації не проводилося.

Суд встановив, що межі земельних ділянок сторін були погоджені із наявними на той час суміжними землекористувачами. При цьому погодження меж земельної ділянки має місце при розробленні технічної документації, а не під час реєстрації права власності, що відповідає вимогам земельного законодавства, тому суд вважав, що посилання відповідача на необхідність врахування часу реєстрації ним права власності не відповідає чинним нормативним актам та судовій практиці. Суд також вказував, що позивачу не було необхідності вживати заходів для встановлення меж її земельних ділянок та ділянки відповідача при реєстрації свого права власності, оскільки межі земельної ділянки вже були погоджені у встановленому законом порядку попередніми землекористувачами.

У проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначені каталоги координат та координат кутів меж землекористування, які внесені до ДЗК. Проекти містять всі необхідні погодження. Земельні ділянки були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, їм присвоєні кадастрові номера, права власності на них зареєстроване у встановленому законом порядку. Накладок між вказаними земельними ділянками не було виявлено на час їх реєстрації. Такі обставини підтвердила свідок.

Разом з тим, суд вважав доведеним, що межі земельної ділянки ОСОБА_1 згідно з ДЗК та межі фактичного його землекористування не співпадають. Підтвердженням вказаного слугують долучені сторонами топографо-геодезичні вишукування, на яких відображено зміщення земельної ділянки ОСОБА_1 в сторону земельних ділянок позивачки (т.1 а.с. 16, 184).

Відповідав не заперечував таких обставин категорично. У зв`язку із зверненням позивача до суду з даним позовом, він з`ясував, що таке зміщення можливе, і зумовлене зміщенням цілого масиву. Його провини у цьому немає, він не розполагав такими даними на час оформленнґ власної землевпорядної документації.

На підставі встановлених обставин суд прийшов до висновку, що факт порушення права власності позивача доведений, її позов підлягає задовленню, а її права підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача здійсними заходи для відновлення стану її земельних ділянок знесення огорожи за його рахунок.

Перевіривши справу, колегія суддів не може погодитися з таким висновком.

Як вбачається з даних топографо-геодезичних вишукувань (т.1 а.с. 16), проведених на замовлення позивача, фактичне землекористування ОСОБА_1 виходить за межі документального розміщення належної йому земельної ділянки.

Клопотання про призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та потребують спеціальних знань у галузі землеустрою, топографії, картографії і геодезії, суду жодною з сторін заявлено не було.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 77, 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач самовільно захопив частину її земельної ділянки розміром 0,0033 га, спорудивши бетонну огорожу.

Факт встановлення відповідачем огорожі ніким не оспорюється.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до положень п.г ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частиною другою ст. 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Держава, згідно з ст. 152 ЗК України, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Судом встановлено, що позивач і відповідач є власниками земельних ділянок, межі яких були погоджені із наявними на той час суміжними землекористувачами

Як видно з технічної документації із землеустрою відповідача ОСОБА_1 , факту накладення площ земельних ділянок згідно каталогу координат не встановлено. (т.1 а.с.46-91)

Посилання позивача на те, що її позовні вимоги є обґрунтованими, і факт самовільного захоплення відповідачем частини її землі повністю підтверджуються наявними в матеріалах справи даними топографічно-геодезичній зйомці земельної ділянки та схеми, виконаної ТОВ «МК Проект» на замовлення ОСОБА_2 , в такому випадку не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, з наданої позивачем топографічно-геодезичної зйомки земельної ділянки, виконаної 29.12.2021 року вбачається, що виконавцем відображено фактичне землекористування сторін, та зазначено спірну земельну ділянку площею 0,0033 га, яка виконавцем включена як до земельної ділянки позивача, так і до ділянки відповідача (т.1 а.с.16), тобто має місце накладення земельних ділянок.

Даних про те, що в розпорядженні ОСОБА_1 були державні акти на право приватної власності на землю, видані ОСОБА_2 , чи технічна документація з їх виготовлення, відсутні. Тому твердження позивача про те, що вона усно повідомляла відповідача про незаконність його будівництва, не мають значення.

Отже, наявність накладення площі земельних ділянок, згідно з викопіюваннями з кадастрової карти, може свідчити про помилку, здійснену при внесені даних у кадастрову карту, що виключає факт свідомого порушення відповідачем прав позивача.

Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до пункту 3.10 розділу III «;Закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками» Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція), середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати: у містах Києві, Севастополі, містах - обласних центрах та містах обласного підпорядкування - 0,1 м; в інших містах та селищах - 0,2 м; у селах - 0,3 м; за межами населених пунктів для земельних ділянок площею до 10 га - 0,5 м, а площею 10 га і більше - 2,5 м.

Згідно із пунктом 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина четверта, п`ята статті 158 ЗК України).

В постанові Верховного Суду від 19.01.2022 року, справа № 449/1165/17 (провадження № 61-22096св19), за аналогічними обставинами, роз`яснено, що в такому випадку сторони у позасудовому порядку мають можливість скористатися визначеним у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» способом відновлення своїх порушених прав, шляхом усунення технічних помилок, і лише у разі, якщо цей спосіб виявиться недієвим, чи згоди щодо визначення конкретних меж земельних ділянок не буде досягнуто, позивач, чиї права порушені у результаті невідповідності інформації землевпорядної документації фактичним даним щодо площі, лінійних розмірів та конфігурації земельної ділянки відповідача, внаслідок якої він проводив будівництво огорожі, що є порушенням земельного законодавства, може звернутись до суду за захистом порушених прав.

Подібні висновки викладені Верховним Судом і у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 583/669/15-ц (провадження № 61-756св20).

Отже, звернення позивача до суду з даним позовом є передчасним, з урахуванням того, що нею не доведено факту дотримання визначеного у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» способу відновлення своїх порушених прав шляхом усунення технічних помилок.

Разом з тим, відповідач, також приймаючи до уваги встановлення ним у червні 2022 року (т.1 а.с.184) факту виявлення помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам), межуючих з позивачем, разом із іншими землекористувачами масива по АДРЕСА_1 , звернувся до Долинської міської ради із заявою щодо вжиття заходів для усунення таких помилок. (т.2 а.с. 17-26, 43-45).

Відповідно до статті 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У зв`язку із вищенаведеним колегія суддів не може погодитися із категоричним висновком суду про те, що права позивача підлягають судовому захисту. .

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з правилами ч.1 ст.81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд прийшов до передчасного і необґрунтованого висновку про доведеність вимог позивача , зобов`язавши відповідача знести власну бетонну огорожу, оскільки таке рішення, враховуючи обставини справи, не вирішить спір по суті та призведе до низки нових спорів, так як дзеркальне порушення норм земельного законодавства може мати місце і щодо земельної ділянки відповідача, і щодо земельних ділянок позивача.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши справу, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ..

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то у відповідності до положень статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути витрати на судовий збір за апеляційне оскарження рішення в сумі 1362 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Шургот Оксана Василівна - задовольнити.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2023 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на судовий збір 1362 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний тест постанови складений 28 листопада 2023 року.

Судді: Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.А. Девляшевський