Справа № 127/6977/22
Провадження № 2/127/908/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря: Жигарової Д.О.,

прокурора Петрусєвич А.Б.,

представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Вінницької міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Вінницької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи тим, що ОСОБА_5 з 28.11.1973 року по 16.12.2019 року являлася наймачем квартири АДРЕСА_1 , яка належала до державного житлового фонду та на підстві договору найму житлового приміщення була зареєстрована за вказаною адресою. Приватизація цієї квартири не проводилась.

Відповідно до інформації КГП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка ВОР» від 30.12.2021 року ОСОБА_5 з 21.04.2019 року по тепершній час перебуває на стаціонарному лікуванні в 11 відділенні. Разом з тим, під час її перебування на лікуванні ОСОБА_4 отримав її письмову згоду від 21.08.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_5 звертається до виконавчого комітету ВМР щодо реєстрації її родича ОСОБА_4 на житловій площі вказаної квартири. Крім того, попередньо останній отримав паспорт громадянина України на ім`я « ОСОБА_5 ». В подальшому, на підставі поданих документів ОСОБА_4 зареєстрував своє місце проживання за вказаною вище квартирою та звернувся із заявою на адресу виконавчого комітету ВМР щодо укладення з ним договору найму однокімнатної квартири, в якій він мешкає та зареєстрований. Після опрацювання поданих документів, виконавчим комітетом прийнято рішення від 26.12.2019 року №3300, яким погоджено укладення з ОСОБА_4 договору найму на зазначену квартиру.

Разом з тим, 27.01.2020 року ОСОБА_4 звернувся до Департаменту адміністративних послуг із заявою щодо зняття з реєстрації ОСОБА_5 , в зв`язку з її смертю, на підставі свідоцтва про смерть. За наслідком опрацювання цієї заяви та поданих документів, останню було знято з реєстрації за адресою спірної квартири.

В подальшому, 29.01.2020 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_7 подала заяву про укладення з довірителем договору найму квартири та рішенням ВК ВМР від 06.02.2020 року ОСОБА_4 передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 . В цьому ж місяці спірна квартира була продана ОСОБА_6 , а згодом і відповідачам.

За результатами здійсненя досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000621 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України. Так, останнім було сфальсифіковано: заяву ОСОБА_5 від 21.08.2019 року, паспорт громадянина України на ім`я « ОСОБА_5 », свідоцтво про смерть останньої.

Таким чином, на думку позивача, вибуття зазначеного нерухомого майна, що належало до комунальної власності територіальної громади м. Вінниці, відбулося незаконно та з грубим порушенням вимог чинного законодавства, всупереч волі законного власника такого майна та на підставі сфальсифікованих документів, тому він звернувся до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник Вінницької окружної прокуратури позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові.

В судове засідання представник позивача Вінницької міської ради не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначив, що просить справу розглядати за його відсутності.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, проте, представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач посилається на ст.ст 387, 388 УК України, проте відповідачі набули право власності на законних підставах шляхом вчинення правочину, а саме оплатного договору купівлі-продажу, який було вчинено з дотриманням вимог закону. Таким чином, відповідачі є добросовісними набувачами вказаного майна. При цьому, останні придбали вказане майно у продавця ОСОБА_8 , який також був добросовісним набувачем і це позивачем не спростовано. Позивачі в своєму позові взагалі не конкретизують, який пункт частини 1 ст. 388 ЦК України, на їх думку, є підставою для задоволення їх вимог, а просто їх перераховують усі та посилаються на певні загальні правові позиції Верховного Суду. Аналіз всіх пунктів ст. 388 ЦК України свідчить, що жоден з них не може бути застосований і не обгрунтований наданими позивачами доказами. Так, спірна квартира не була загублена власником, оскільки Вінницька міська рада надала всі необхідні дозволи і рішення, щоб власником став ОСОБА_4 . Також стороною позивача не надано доказів, що майно було викрадене у власника. Крім того, позивачем не доведено факт, що ОСОБА_5 не знала про вказане відчудження, і що воно відбувається поза її волею. Численними рішеннями та діями Вінницької міської ради підтверджується та обставина, що їм було відомо про відчудження квартири. Вони здійснювали всі дії направлені на відчуження майна, в тому числі і перевірку законності відчуження. Представник відповідачів також зазначив, що в позовній заяві прокурор фактично викладає обставини вчинення кримінального правопоручення (викрадення майна/шахрайські дії), які повинні бути доведені відповідними засобами доказування, а саме в порядку кримінального судочинства. Представник також звернув увагу на позицію в справі позивача Вінницької міської ради, яка не висловила жодної позиції у справі та фактично самоусунулась від участі в розгляді справи, що свідчить про її незацікавленість у справі. З приводу письмової згоди ОСОБА_5 , яка підписана не тією особою, яка повинна (лікар), то вказаний факт в судовому засіданні не доведений і не підтверджений достовірними і достатніми доказами. Це також стосується і підробки паспорта та свідоцтва про смерть ОСОБА_5 . Тобто, відсутні відповідні висновки експертиз щодо підробки документів, а наявні документи не спростовують можливих помилок, зроблених працівниками відповідних установ. Стороною позивача не надано доказів правомірності використання вказаних письмових доказів у цивільному процесі, тощо. Представник відповідачів зазначив, що конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Факт незаконного відчудження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача. Просив відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання треті ососи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2019 року між МКП «УК «Київська» та ОСОБА_5 , на підставі ордера №645 від 12.11.1973 року було укладено договір найму житла в будинку комунальної власності. За умовами договору наймодавець надав ОСОБА_5 у безстрокове користування житлове приміщення однокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 31-34).

Згідно з копією особового рахунку № НОМЕР_1 , сформованого ТОВ «ЖЕО №15» 18.09.2019 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є квартиронаймачем державної квартири АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 30).

21.08.2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , надала згоду щодо реєстрації на її житловій площі за вказаною вище адресою її родича ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана згода була завірена підписом заступника головного лікаря по медичній частині ОСОБА_9 та печаткою лікарні (Т. 1 а.с. 35).

В матеріалах справи наявна копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Замостянським РВ УМВС України в місті Вінниці 18.12.2018 року на ім`я « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Людавка Жмеринського району Вінницької області» (Т. 1 а.с. 36).

25.09.2019 року ОСОБА_4 звернувся до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання, відповідно до якої він просив зареєструвати його місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (Т. 1 а.с. 37-38). До вказаної ваяви було долучено заяву ОСОБА_5 від 21.08.2019 року та паспорт серії НОМЕР_2 від 18.12.2018 року. На підставі поданих документів, 25.09.2019 року ОСОБА_4 зареєстровано за цією адресою, що також підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання особи №57316 (Т. 1 а.с. 39).

В подальшому, 27.09.2019 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_7 бути його представником з питань набуття у власність (приватизації) на його ім`я квартири АДРЕСА_1 , та реєстрації права власності на вказану квартиру у відповідних органах. На підтвердження цього факту матеріали справи містять нотаріально посвідчену довіреність та Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 27.09.2019 року (Т. 1 а.с. 41-42, 43).

22.10.2019 року ОСОБА_4 на підставі договору №16417 від 17.10.2019 року повідомлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №110210 на квартиру АДРЕСА_1 станом на 29.12.2012 року реєстрація права приватної власності на зазначену квартиру не проводилась (Т. 1 а.с. 44).

Отримавши вказану інформацію ОСОБА_4 03.12.2019 року звернувся до виконкому Вінницької міської ради із заявою, в якій просив укласти з ним договір найму на однокімнатну квартиру, в якій він мешкає та зареєстрований, та членів сім`ї за взаємною згодою (а.с. 46). До заяви було долучено, зокрема копію паспорта ОСОБА_5 .

В зв`язку з надходженням вказаної заяви, 26.12.2019 року виконавчий комітет Вінницької міської ради рішенням №3300 надав дозвіл житлово-експлуатаційним конторам, які обслуговують будинок, на укладення договору найму в державних житлових приміщеннях з членом сім`ї квартиронаймача: на однокімнатну квартиру під АДРЕСА_1 , з ОСОБА_4 за взаємною згодою (Т. 1 а.с. 47-50).

На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_7 29.01.2020 року звернулася до МКП «УК «Київська» із заявою, в якій просила укласти з ОСОБА_4 договір найму на однокімнатну вказану вище квартиру, що і було зроблено 29.01.2020 року (Т. 1 а.с. 51, 52-53).

27.01.2020 року ОСОБА_4 звернувся до Департаменту адміністративних послуг ВМР із заявою про зняття з реєстрації місця проживання померлого, в якій просив зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 . На підтвердження вказаного факту було додано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (Т. 1 а.с. 56).

Так, зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області 20.12.2019 року встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Вінниці (Т. 1 а.с. 55).

За наслідком опрацювання цієї заяви та поданих ОСОБА_4 документів, ОСОБА_5 було зніято з реєстрації у спірній квартирі з 27.01.2020 року (Т. 1 а.с. 57).

Також 27.01.2020 року на замовлення ОСОБА_7 було виготовлено технічний паспорт на спірну квартиру (Т. 1 а.с. 62-65).

В подальшому, 29.01.2020 року ОСОБА_7 подано заяву до МКП «УК «Київська» Вінницької міської ради щодо укладення з ОСОБА_4 договору найму на квартиру АДРЕСА_1 , та з метою оформлення права приватної власності ОСОБА_4 на вищевказане житло (Т. 1 а.с. 58, 59).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №270 від 06.02.2020 року ОСОБА_4 безоплатно передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 60-61). Що також підтверджується свідоцтвом про право власності від 06.02.2020 року (Т. 1 а.с. 66).

Суд звертає увагу, що Вінницька міська рада надала всі необхідні дозволи і рішення, щоб ввласником спірної квартири став ОСОБА_4 , отже квартира не була загублена власником.

В матеріалах справи відсутні докази щодо скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №270 або визнання його недійсним, тобто воно є чинним.

Згодом, 12.02.2020 року ОСОБА_4 було здійснео продаж спірної квартири ОСОБА_6 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири (Т. 1 а.с. 67-70).

30.08.2021 року ОСОБА_6 уклав договір купівлі-продажу квартири з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Ковальовою В.М. (Т. 1 а.с. 73-76). Таким чином, останні стали співввласниками квартири по 1/2 частці (Т. 1 а.с. 78-80).

12.03.2020 року виконавчий комітет Вінницької міської ради звернувся до Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області із запитом про надання письмово інформації чи видавався 18.12.2018 року Замостянським РВ УМВС України у м. Вінниці паспорт серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 86). Зі змісту відповідді вбачається, що відповідно до відомостей обліку 2-го МВ в м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області інформація стосовно паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 18.12.2018 року Замостянським РВ УМВС України у м. Вінниці на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня. Дії стосовно оформлення та видачі вищевказаного паспортного документу 2-м МВ в м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області не вчинялися (Т. 1 а.с. 87).

За інформацією наданою Вінницьким міським відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 18.03.2020 року, на запит виконавчого комітету Вінницької міської ради, у Відділі актового запису про реєстрацію смерті на гр. ОСОБА_5 не виявлено. Копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 від 20.02.2019 року серія НОМЕР_3 містить ознаки підробки, оскільки даний бланк згідно книги обліку бланків свідоцтв про смерть був виданий 12.10.2018 року на іншу особу (Т. 1 а.с. 81, 82).

Щодо підробки документів: паспорта громадянина України та свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , то в матеріалах справи відсутні відповідні висновки експертів відносно підроблених документів, а наявні документи не спростовують можливих помилок, зроблених працівниками відповідних установ.

Крім того, з метою з`ясування всіх обставин, 18.03.2020 року виконавчий комітет Вінницької міської ради звернувся до директора «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка ВОР» із запитом (а.с. 88-89), в зв`язку з чим було отримано 31.03.2020 року відповідь про те, що ОСОБА_9 заяви, які додаються до запиту не засвідчувались. Громадянин ОСОБА_4 до лікарні з питань засвідчення документів, які стосуються ОСОБА_5 , 1937 р.н., не звертався. Громадянка ОСОБА_7 до лікарні з приводу будь-яких питань, які стосуються ОСОБА_5 не зверталась. Інші особи стосовно ОСОБА_5 до лікарні не звертались. Також повідомлено, що ОСОБА_5 з 21.04.2019 року по теперішній час перебуває на стаціонарному лікуванні в 11-му відділенні. При детальному розгляді заяви, яка була додана до запиту, виявлено, що: підпис ОСОБА_9 на доданих заявах не відповідає її оригінальному підпису; посада ОСОБА_9 на доданій заяві від 03.12.2019 року не відповідає займаній посаді; печатка, яка засвідчує підпис ОСОБА_9 за розмірами не відповідає оригіналу, який був вилучений та знищений ще 20.03.2018 року; на печатці, яка засвідчує підпис ОСОБА_9 на заяві від 03.12.2019 року вказаний неіснуючий заклад, оскільки з жовтня 2019 року лікарня перейменована з КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» на КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної Ради»; підпис гр. ОСОБА_5 наявний у доданих заявах не відповідає підпису в офіційних документах (паспорт) (Т. 1 а.с. 90, 91).

Проте, вказана вище відповідь не є нележним доказом, оскільки та обставина, що ніби то письмова згода ОСОБА_5 підписана не тією особою, яка повинна (лікар), має бути доведений в судовому засіданні належними доказами.

Також 10.08.2020 року Вінницька місцева прокуратура звернулася до Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану за інформацією та їй було повідомлено, що актового запису про смерть гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по Вінницькому міському відділі ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не виявлено (Т. 1 а.с. 83, 84).

Судом встановлено, що Вінницьким районним управлінням поліції ГУНП у Вінницькій області розпочато досудове розслідування на підставі заяви Вінницької міської ради від 17.03.2020 року за фактом вчинення підробки невідомою особою: заяви від громадинки ОСОБА_5 щодо реєстрації у квартирі, договір найму від 09.04.2019 року, копії паспорта громадянки ОСОБА_5 , свідоцтва про смерть останньої. Дані відомості буди внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2020 року за № 0000621 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000621. За вказаним фактом ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (Т. 1 а.с. 22-23, 24-27).

Разом з тим, матеріали справи не містять рішення судів чи інших уповноважених органів чи посадових осіб, які підтверджують факт викрадення майна чи шахрайських дій. В позовній заяві прокурор фактично викладає обставини вчинення кримінального павопорушення, які повинні бути доведені відповідними засобами доказування, а саме в порядку кримінального судочинства.

Також МКП «Управляюча компанія «Київська» звернулася до Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою (повідомленням) про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (злочину) щодо факту заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, передбаченого ст. 190 КК України (а.с. 28). Передумовою звернення стало клопотання КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.акад. О.І.Ющенка ВОР» про надання довідки про склад сім`ї ОСОБА_5 (Т. 1 а.с. 29).

Проаналізувавши вказані вище докази, суд дійшов висновку, що на підставі сфальсифікованих документів ОСОБА_4 незаконно оформив право власності на квартиру АДРЕСА_3 та в подальшому продав її ОСОБА_6 , внаслідок чого зазначене майно незаконно вибуло із комунальної власності Вінницької територіальної громади та перейшло у приватну власність.

Слід відзначити, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була доставлена 21.04.2019 року в КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І.Ющенка ВОР» бригадою швидкої медичної допомоги та досі перебуває на стаціонарному лікуванні (Т. 1 а.с. 96, 249-250).

З матеріалів справи вбачається, що Вінницька окружна прокуратура повідомила Вінницьку міську раду про свій намір звернутися до суду із позовом (Т. 1 а.с. 101).

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такий спосіб захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Частиною 1 ст. 5 ЖК України визначено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно зі ст. 14 ЖК України виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) рад у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, на території області (міста республіканського підпорядкування) здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30).

Отже, власником спірної квартири на момент приватизації її ОСОБА_4 була Вінницька міська рада.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналогічне положення міститься і в ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Так, ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Отже, відносно першої підстави для витребування майна від набувача, то матеріали справи не містять доказів того, що квартира була загублена власником. Вінницька міська рада надала всі необхідні дозволи і рішення, щоб її власником став ОСОБА_4 . При цьому, в матеріалах справи відсутні рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради про скасування своїх рішень або визнання їх недійсними. Тобто правова підстава для первинного відчудження квартири досі є чинною.

Також позивачем не надано доказів, що майно було викрадене у власника, оскільки вкзаний факт повинен доводитись відповідним доказом вчинення злочину (кражіжки) або іншого правопорушення, що доводиться відповідними судовими рішеннями або рішеннями уповноважених осіб прийнятих в межах законодавства і таких, що набули законої сили.

З приводу третьої підстави визначеної ч. 1 ст. 388 ЦК України -вибуття з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, то позивачем не доведено того факту, що володілець майна ОСОБА_5 не знала про вказане відчуження і що воно відбувається поза її волею. При цьому, численними рішеннями та діями Вінницької міської ради підтверджується та обставина, що позивачу, як власнику майна, було відомо про відчуження спірної квартири. Вінницька міська рада вчинила всі дії направлені на відчуження майна, в тому числі і перевірку законності відчуження.

Таким чином, належних, допустимих і достатніх доказів наявності хоча б одного з пунктів ч.1 ст. 388 ЦК України позивачем не надано.

Разом з тим, Верховний суд у постанові від 15.03.2023 року у справі №725/1824/20 зазначив, що конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Факт незаконного відчудження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.

За змістом ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчуджене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст. 388 ЦК, майно відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

За змістом ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Правила частини першої ст. 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У ч. 3 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК Ураїни, добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (п 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18).

Також у постанові Верховного Суду від 30.11.2022 року у справі №522/14900/19 зазначено, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).

У п. 58 постанови Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі №461/12525/15-ц міститься висновок про те, що розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедура набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 набув право власності на законних підставах, а також подальше неодоразове її відчуження відувалось на підставі оплатних договорів купівлі-продажу. Отже, ОСОБА_6 та відповідачі та є добросовісними набувачами спірного майна. Вказаний факт позивачем не спростовано.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відсутнійсть підстав для задоволення позову заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Вінницької міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 5, 14 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 330, 387, 388 ЦК України, п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Вінницької міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Судові витрати - залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 24.05.2023 року.

Суддя: