Справа № 127/6499/23
Провадження № 2/127/770/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі відділу №1 у м. Вінниця УДМСУ у Вінницькій області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі відділу №1 у м. Вінниця УДМСУ у Вінницькій області про встановлення факту постійного проживання на території України. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , народився у селі Шкуринці Калинівського району Вінницької області ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач немає документа який би підтверджував статус громадянина України. 24 серпня 1991 року було схвалено Акт проголошення незалежності України. Відповідно до пункту і частини і стаття 3 Закону України «Про громадянство», громадянами України є: і) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Доказами того що позивач на момент проголошення Акту про незалежність України постійно проживав на території України є наступні обставини та докази на їх підтвердження. 12 жовтня 1984 року позивач був призваний на строкову військову службу до збройних сил ще на той час СССР. Після закінчення строкової військової службу приїхав на проживання в село Селище Тиврівського району Вінницької області, де одружився з громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 почав свою трудову діяльність на посаді стрілка військової охорони ОСОБА_4 стрілкові-пожежної команди поїзда. ІНФОРМАЦІЯ_5 був переведений в Козятинський загін військової охорони у зв`язку із організацією загонів. Починаючи із дня свого народження і по сьогоднішній день позивач нікуди не виїжджав за межі України та постійно проживав в Україні, на території Вінницької області. Просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991року і на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13.11.1991року).

Ухвалою суду від 23.03.2023 року відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Шкуринці Калинівського району Вінницької області.

01.10.1981року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина СРСР серія НОМЕР_2 , виданий відділом внутрішніх справ Вінницького райвиконкому Вінницької області.

Згідно копії військового квитка серія НОМЕР_3 виданого 11.10.1982р. ОСОБА_1 12.10.1982 року призваний на строкову військову службу.

Відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_4 виданої 10.02.1982року ОСОБА_1 21.03.1985р. прийнятий на посаду стрілка військової охорони Вінницької стрілкової-пожежної команди потяга.

01.07.1988року ОСОБА_1 , переведений у відділ військової охорони на посаду стрілка по супроводу потягів Вінницької стрілкової-пожежної команди.

Згідно відмітки в трудовій книжці ОСОБА_1 відділ військової охорони перейменовано в Службу відомства військової охорони Південно ОСОБА_5 .

01.10.1995року ОСОБА_1 переведений в Козятинський загін військової охорони у зв`язку із організацією загонів.

09.07.1998року ОСОБА_1 , звільнений із рядів відомчої воєнізованої охорони по ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку частиною 2 статті 256 ЦПК (статті 315 ЦПК згідно змін від 15 грудня 2017 року) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 256 ЦПК (статті 315 ЦПК згідно змін від 15 грудня 2017 року) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України " Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Згідно з пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (частина перша статті8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи та поданим доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов до висновку про те, що заявник довів обставини, на які він посилається.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог та вважає можливим встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991року і на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13.11.1991року).

За клопотанням позивача судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ "Про громадянство України", ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991року і на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13.11.1991року).

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.05.2023року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі відділу №1 у м. Вінниця УДМСУ у Вінницькій області, м. Вінниця, вул. Пирогова, 4, .

Суддя: