Тальнівський районний суд Черкаської області
Справа № 704/1167/21
У Х В А Л А

23 листопада 2023 р. м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Дьяченка Д.О.

при секретарі Табачківській М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс-Плюс" про заміну стягувача його правонаступником,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, якою просить замінити стягувача ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчих листах у справі №704/1167/21 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс-Плюс" про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати. В обґрунтування заяви вказано, що Рішенням Тальнівського районного суду від 29.12.2022 року задоволено позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс-Плюс" про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати, розірвано договір оренди землі № 225 від 05 квітня 2013 року укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" на користь ОСОБА_2 оренду плату за 2020-2021 роки відповідно до п. 9 Договору оренди №225 від 05.04.2013 року на загальну суму 18205 грн. 20 коп. Також стягнуто судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. та витрати по оплаті юридичних послуг в розмірі 5100 грн.00 коп. 01.11.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого ОСОБА_2 відступив ОСОБА_1 право вимоги за договором оренди землі, в тому числі за виконавчими листами №319 від 29.12.2022 р. та за №320 від 29.12.2022 р., що видані на підставі рішення суду. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора, а тому заявниця звернулась із даною заявою до суду.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення даного питання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Рішенням Тальнівського районного суду від 29.12.2022 року задоволено позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс-Плюс" про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати, розірвано договір оренди землі № 225 від 05 квітня 2013 року укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" на користь ОСОБА_2 оренду плату за 2020-2021 роки відповідно до п. 9 Договору оренди №225 від 05.04.2013 року на загальну суму 18205 грн. 20 коп. Також стягнуто судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. та витрати по оплаті юридичних послуг в розмірі 5100 грн.00 коп.

01.11.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого ОСОБА_2 відступив ОСОБА_1 право вимоги за договором оренди землі, в тому числі за виконавчими листами №319 від 29.12.2022 р. та за №320 від 29.12.2022 р., що видані на підставі рішення суду.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження.

Заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

До відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові №2-7763/10 від 08.02.2022 року.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України та ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали чинності, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Також, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини зазначає, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Зокрема, у п.40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», Суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 (див. також рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

У своєму рішенні у справі Шмалько проти України від 20/07/2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Таким чином, оскільки рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 29.12.2022 року не виконане, суд вважає, що наявні підстави для матеріального правонаступництва у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України.

Враховуючи наведені положення законодавства та правову позицію Верховного Суду, та те, що ОСОБА_1 набула право вимоги до ТОВ «ВП «Імпульс плюс» за договором про відступлення права вимоги, що є різновидом правонаступництва, яке можливе на будь-якій стадії процесу, в тому числі після видання виконавчого листа та до відкриття виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-259, 353, 442 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс-Плюс" про заміну стягувача його правонаступником - задовольнити.

Замінити стягувача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його правонаступника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у виконавчих листах у справі №704/1167/21 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс-Плюс" про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Д.О. Дьяченко