Справа № 454/789/23 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М. Я.
Провадження № 22-ц/811/2109/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 травня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила присудити їй з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі по 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 17.06.2021 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею.

У зв`язку із здійсненням догляду за дитиною, вона (позивачка) не працює, а лише отримує державну допомогу на дитину у розмірі 860 грн. щомісячно, якої недостатньо для забезпечення належного утримання дитини.

Відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, хоча в силу закону зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24 травня 2023 року позов задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з 28.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Мацея М.М., просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі 1200 грн.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд розглянув справу без належного повідомлення відповідача, внаслідок чого останній був позбавлений можливості надати медичні документи, документи про інвалідність та витрати на лікування, які б давали право лише частково задовольнити позовні вимоги позивачки, тому просить їх урахувати під час перегляду оскаржуваного рішення.

Зазначає, що в порушенням вимог статті 182 СК України, судом не було врахованого його стану здоров`я й тієї обставини, що до 30.06.2021 року у нього була третя група інвалідності, внаслідок загального захворювання, а на даний час, він матиме вже другу групу інвалідності.

Додає, що через хворобу він не має можливості працювати та заробляти кошти в такому розмірі, щоб забезпечувати сплату аліментів у присудженому за рішенням суду розмірі.

Зауважує, що позивачка не довела наявність у нього матеріального стану, який би дозволяв сплачувати аліменти в такому розмірі, як вона просить, цього не перевірив та не врахував суд, чим допустив неповноту та формальний підхід до розгляду справи, ухваливши рішення на припущеннях.

Зазначає, що судом також не було враховано, що у нього немає на праві власності та/або в користуванні рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав тощо. Разом з тим, незважаючи на недоведеність позовних вимог, відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1200 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивачки не надходило.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14.11.2023 року, є дата складення повного судового рішення 24.11.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що з 17.06.2021 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.2).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), яка на даний час проживає разом із матір`ю позивачкою ОСОБА_2 (а.с.9), чого відповідачем не заперечується.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 15.02.2023 року, ОСОБА_2 за період з січня по грудень 2022 року отримувала лише соціальні виплати від Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради в розмірі 860 грн. (а.с.10).

Частиною першої статті 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини (ч. 2 ст. 27 Конвенції). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до частин восьмої та дев`ятої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2 ст.150 СК України).

Статтями 180, 181 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст.7 Зaкoну України «Про Державний бюджет України нa 2023 рік», прожитковий мінімум для дітей вікoм до 6 років з 1 січня 2023 року становив 2272 гривень.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Згідно з положеннями статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Приписами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для присудження позивачці з відповідача аліментів на утримання їхньої малолітньої дитини.

При цьому, колегія суддів вважає необгрунтованими належним чином висновки суду в частині визначення розміру присуджених аліментів.

Зокрема, в цій частині суд не дотримався наведених вище вимог статті 182 СК України і не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення даного спору, зокрема, не встановив і не врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, не забезпечивши останньому процесуального права на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що провадження в даній справі відкрите ухвалою суду від 02 березня 2023 року. Розгляд справи по суті призначено без виклику сторін. При цьому, в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали має право надати суду відзив на позовну заяву.

Разом з тим, матеріали справи не містять ні доказів скерування відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі від 02 березня 2023 року, ні доказів про отримання ним такої ухвали, що позбавило відповідача скористатись наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву та доказів на спростовування заявлених стороною позивача доводів.

Таким чином, в апеляційного суду наявні підстави для урахування доказів, які долучив відповідач до апеляційної скарги.

При цьому, необхідно зазначити, що суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду додаткові обґрунтування доводів апеляційної скарги, сформовані апелянтом в системі «Електронний суд» 04.08.2023 року та 29.09.2023 року, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.364 ЦПК України, особа, яка подає апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

З медичної документації, яку відповідач ОСОБА_1 долучив до апеляційної скарги, встановлено, що протягом тривалого часу відповідач періодично перебуває на стаціонарному лікуванні з приводу отриманих у 2018 році травм, у зв`язку з чим несе матеріальні витрати на лікування.

Окрім того, з 17.02.2021 року по 30.06.2021 року відповідач мав статус особи з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, однак, станом на момент звернення позивачки до суду із вказаним позовом та розгляду справи судом, належних і допустимих доказів на підтвердження майнового стану відповідача, зокрема, його доходу, а також доказів про встановлення йому інвалідності, суду не надано.

Відповідач стверджує, що він не працює, водночас, доказів на підтвердження тієї обставини, що він перебуває в статусі безробітного та/або, що йому протипоказана робота за рекомендаціями лікарів, матеріали справи не містять.

Погоджуючись сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1200 грн., відповідач свого доходу не назвав і доказів на підтвердження цьому не надав, відтак, не обґрунтував належним чином підстави для висновку, що саме таку суму коштів він має можливість сплачувати на утримання дитини.

Зважаючи на викладене й те, що позивачка не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, отримуючи на неї державну допомогу в розмірі 860 грн., колегія суддів доходить висновку, що для забезпечення прожиткового мінімуму для дитини, якій уже виповнилось два роки, та її належного розвитку, розмір аліментів, які зобов`язаний сплачувати відповідач, повинен становити 2000 грн. щомісячно.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення розміру присуджених позивачу з відповідача аліментів на дитину, зменшивши його до 2000 грн.

Рішення суду підлягає зміні і в частині розподілу судових витрат, оскільки, вирішуючи питання про стягнення судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп., суд першої інстанції не вказав, що такий підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

В іншій частині, визначених процесуальним законом підстав для зміни чи скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1,4, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 травня 2023 року в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір присуджених аліментів до 2000 гривень та доповнивши абзац 4 резолютивної частини рішення словами: «в дохід держави».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 24 листопада 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич