КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/4920/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Кордюкової Ж.І. у м. Київ 12 червня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 64496,70 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 16 липня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 09611-07/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Також 05 липня 2021 року ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № /444148, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Згідно п. 1.1 кредитних договорів, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Також згідно п.п. 1.7 кредитного договору клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування». Згідно п. 1.6 кредитних договорів невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайтах товариства. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

29 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 29122021, а 19 квітня 2022 року ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 19042022-Є, за умовами якого на користь позивача було відступлено права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 09611-07/2021 в сумі 37337,50 грн., з яких 10300 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 27037,50 грн. сума заборгованості за відсотками, а також право грошової вимоги за кредитним договором № /444148 в сумі 27159,20 грн., з яких 6800 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 20359,20 грн. сума заборгованості за відсотками.

Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок позивача, ні на рахунок первісних кредиторів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року в позові ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовлено.

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що оскільки ОСОБА_1 будь-яких заперечень щодо поданого позову не висловив, будь-яких заяв по суті спору до суду першої інстанції не надав, то предмет доказування в справі визначався з правової позиції позивача з врахуванням поданих відповідних доказів.

Вказував, що у справі № 752/4920/23 судом першої інстанції встановлено, що зі ОСОБА_2 укладені договори, право вимоги за якими в подальшому відступлено ТОВ «ФК «ЄАПБ»: кредитний договір № 09611-07/2021 від 16 липня 2021 року (первісний кредитор ТОВ «ФК «Інвеструм»), та № /444148 від 05 липня 2021 року (первісний кредитор ТОВ «КУ «Європейська кредитна група»). У відповідності до умов кожного з договорів їх підписання здійснювалось електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний відповідачем при укладенні відповідних договорів.

Наголошував, що жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначених договорів відповідачем висловлено не було. Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена ст. 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначених договорів. Вказані договори, укладені з позичальником, розірвані не були.

Не погоджувався з висновками суду першої інстанції, що надані докази не підтверджують, яку суму коштів отримав відповідач за укладеними договорами. Вважав, що вказані доводи суду спростовуються наявними в матеріалах справи копіями кредитних договорів, які є дійсними в силу ст. 204 ЦК України, які підтверджують факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав копії кредитних договорів, копії договорів факторингу з відповідними додатками та розрахунки заборгованості, які відповідач належними доказами не спростував.

Вважав, що відмовляючи в позові з підстав недоведеності розміру заборгованості, суд першої інстанції фактично ухилився від вирішення спору по суті.

Наводив правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року в справі № 911/19/19 про те, що якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок, при цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контророзрахунок.

В даному випадку ОСОБА_1 будь-яких заперечень щодо позовних вимог, зокрема щодо суми заборгованості за відповідними договорами у даній справі, висловлено не було. Тобто, за відсутності будь-яких спростувань з боку відповідача та за відсутності будь-яких наданих контр розрахунків, зазначена заборгованість підтверджується з огляду на наявні докази в матеріалах справи, зокрема розрахунками заборгованості за кредитними договорами та копіями договорів, в яких відображаються всі істотні умови такого виду договору та договорами факторингу з відповідними додатками.

Наводив правові висновки Верховного Суду в постанові від 07 червня 2023 року в справі № 234/3840/15-ц, згідно яких заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд в будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, а незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Тобто, встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань, суд першої інстанції не врахував, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону з врахуванням та наданням оцінки всіх наявних доказів у справі, зокрема розрахунками заборгованості та договорами, які в силу приписів ст. 204 ЦК України є дійсними.

Отже, суд першої інстанції формально без з`ясування обставин справи, без надання оцінки доказів послався на те, що позивачем не доведено факт наявності кредитної заборгованості.

Крім того, виходячи з аналізу мотивувальної частини рішення, можна зробити висновок, що для суду першої інстанції, як підтвердження кредитної заборгованості, необхідно було надати саме виписку по рахунку відповідача. Однак, всупереч ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не повідомив позивача про необхідність надання додаткових доказів для всебічного й повного з`ясування обставин справи та не попереджено про наслідки їх неподання. В даному випадку судом порушено право ТОВ «ФК «ЄАПБ» на доступ до правосуддя (право на справедливий судовий розгляд).

Крім того, ОСОБА_1 будь-яких заперечень щодо позовних вимог не подавалося, а отже позивач не міг знати про необхідність подання окремого доказу, який може не знаходитися у ТОВ «ФК «ЄАПБ», який не є первісним кредитором.

Зауважував, що по суті виписка по рахунку фізичної особи відображає суто рух коштів по конкретному рахунку з записами про певні операції та підтвердження виконання таких операцій. При цьому вказаний доказ міг би надаватися суду для спростування заперечень відповідача щодо здійснення відповідної операції з грошовими коштами. Однак будь-яких заперечень чи належних доказів, які спростовують позовні вимоги, ОСОБА_1 не надав.

Крім того, факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі підтверджується дійсністю таких правочинів (договорів), які у встановленому порядку відповідачем не оскаржені.

Посилаючись на ст. 638, 640 ЦК України, правову позицію Верховного Суду України в справі № 6-63цс12, вказував, що кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 дійсно були укладені кредитні договори з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» про надання кредитних коштів, проте, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості. При цьому у суду відсутній обов`язок суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 липня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №09611-07/2021, згідно з умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надало кредит у національній валюті у сумі 10300 грн., перерахованих у безготівковій формі на банківський рахунок, з процентною ставкою 1% в день (365% річних) зі строком дії 15 днів до 30 липня 2021 року відповідачу, який зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користуванням ним (розділ 1, 2 договору про надання фінансового кредиту від 16 липня 2021 року №09611-07/2021, а. с. 7 , 8).

Згідно умов про надання фінансового кредиту від 16 липня 2021 року №09611-07/2021 ОСОБА_1 оформив вказаний договір на отримання кредиту на вищевказаних умовах, внаслідок чого акцептував пропозицію (оферту) кредитодавця на укладання спірного договору.

29 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу №29122021, відповідно до якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників (а. с. 10 - 11).

Згідно з витягом з реєстру боржників №1 до договору факторингу №29122021 від 29 грудня 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №09611-07/2021, заборгованість за основною сумою кредиту 10300 грн., заборгованість за відсотками 27037,50 грн. (а. с. 13).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 16 липня 2021 року №09611-07/2021 станом на 13 січня 2023 року заборгованість відповідача становить 37337,50 грн., з яких борг по тілу кредиту - 10300 грн., а борг по відсоткам - 27037,50 грн. (а. с. 14).

05 липня 2021 року ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №/444148, згідно з умовами якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» надало фінансовий кредит у національній валюті у сумі 6800 грн., перерахованих у безготівковій формі на платіжну банківську картку, з процентною ставкою 2,48% в день (905,2% річних) зі строком дії 16 днів відповідачу, який зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користуванням ним до 20 липня 2021 року (розділ 1 індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту від 05 липня 2021 року №/444148, а. с. 19 - 20).

Згідно умов індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту від 05 липня 2021 року№/444148 ОСОБА_1 оформив анкету-заяву на отримання кредиту на вищевказаних умовах, внаслідок чого акцептував пропозицію (оферту) кредитодавця на укладання спірного договору.

19 квітня 2022 року ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу №19042022, відповідно до якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників (додаток №1).

Згідно з витягом з реєстру боржників №1 до договору факторингу №19042022 від 19 квітня 2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №/444148, заборгованість за основною сумою кредиту 6800 грн., заборгованість за відсотками 20359,20 грн. (а. с. 21).

Відповідно до розрахунку заборгованості за індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту від 05 липня 2021 року №/444148 станом на 31 січня 2023 року заборгованість відповідача становить 27159,20 грн., з яких борг по тілу кредиту - 6800 грн., а борг по відсоткам - 20359,20 грн. (а. с. 22).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вказував на те, що кредитні договори були укладені первісними кредиторами з ОСОБА_1 з використанням підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Судом першої інстанції дані обставини були належним чином враховані.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно були укладені кредитні договори з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» про надання кредитних коштів.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, оскільки законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договорів не оскаржував.

Судом також правильно встановлено, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості за кредитними договорами, укладеними відповідачем, становить ту суму, що зазначена у додатках до договорів факторингу, за якими позивач набув право вимоги до відповідача як кредитор у зобов`язанні.

З доказів, наявних в матеріалах справи, повно і всебічно досліджених судом першої інстанції, зроблено обґрунтований висновок, з яким погоджується апеляційний суд, про недоведеність належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості.

Судом першої інстанції правомірно зауважено, що додатки до договорів факторингу (акти прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеними договорами, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина сплачена не була сплачена стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування.

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд погоджується з правильними висновками суду першої інстанції, що виписки з рахунків позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте вони суду надані не були, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитними договорами, укладеними ним з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група».

Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, матеріали справи не містять.

Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові і який досліджувався судом першої інстанції, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Викладення в апеляційній скарзі доводів про чинність кредитних договорів, умови яких не були оскаржені позичальником, враховуються апеляційним судом, однак висновків суду першої інстанції про недоведеність та необґрунтованість позову не спростовують.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд, не попередивши позивача про наслідки неподання доказів у вигляді виписки по рахунку, про необхідність якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» могло не знати, порушив право позивача на доступ до правосуддя.

Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та апеляційну скаргу із запереченнями проти викладених позивачем обставин, зустрічних доказів саме по собі не свідчить про визнання ним обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема виписки з рахунку, стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях, а доводи апеляційної скарги, що відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості, не доводив відсутність боргу, з посиланням на правові висновки Верховного Суду в постановах від 02 жовтня 2020 року в справі № 911/19/19, від 07 червня 2023 року в справі № 234/3840/15-ц, від 23 січня 2018 року в справі № 755/7704/15-ц, від 26 вересня 2018 року в справі № 159/2146/15-ц, не ґрунтуються на вимогах ст. 12, 13 ЦПК України та відхиляються апеляційним судом.

Повторне викладення позивачем в апеляційній скарзі обставин, на які він посилався в позовній заяві, не становить підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не був позбавлений можливості доводити перед судом переконливість своїх доводів, надавши до позовної заяви відповідні докази, однак зазначеною процесуальною можливістю не скористався.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухилення суду від вирішення спору по суті.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.