справа № 492/1151/21
провадження № 2/492/96/23
РІШЕННЯ

Іменем України

01 травня 2023 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Гусєвої Н.Д.,

при секретарі судового засідання Гамурар І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування завданої майнової шкоди та судових витрат, посилаючись на те, що 10 липня 2021 року з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль марки «BMW Х5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження. Постановою Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 22 липня 2021 року відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховик сплатив позивачу суму відшкодування в розмірі 127400,00 грн., однак зазначена сума відшкодування не покриває повністю витрати на відновлення пошкодженого автомобіля. Згідно висновку експерта № 27/21-Е від 30 серпня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля складає 524734,08 грн. Крім того, позивач поніс витрати на послуги евакуатора в розмірі 3000,00 грн., судового експерта в розмірі 2800,00 грн., відновлення номерного знаку та рамки в сумі 310,00 грн. З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача загальну суму відшкодування з урахуванням суми сплаченої страховиком у розмірі 409370,08 грн., оскільки відповідач відмовляється відшкодувати завдану шкоду в добровільному порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Вимоги в частині відшкодування вартості матеріального збитку визнав у сумі 202681,70 грн., яка визначена страховою компанією, посилаючись на те, що сума відшкодування заявлена позивачем є завищеною, а також просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 10000,00 грн.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ» в судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та пояснення згідно яких Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ» виплачено страхове відшкодування ОСОБА_1 у сумі 127400,00 грн., оскільки визнано подію страховим випадком.

Суд, розглянувши позовну заяву, заслухавши обґрунтування представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, 10 липня 2021 року о 13 год. 40 хв., по вул.Кишинівській, буд. № 20, в с.Семенівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ВАЗ 21121», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , відповідача по справі, та транспортного засобу марки «BMW Х5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , позивача по справі, (т. 1 а.с. 9).

Постановою Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 22 липня 2021 року, ОСОБА_2 , відповідача по справі, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (т. 1 а.с. 10, 11).

Між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ» (далі ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ») (т. 2 а.с. 18) та ОСОБА_2 , відповідачем по справі, 05 липня 2021 року був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АР № 5419643, на підставі якого ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму в порядку, визначеному договором (т. 1 а.с. 12, т. 2 а.с. 8).

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «BMW Х5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , позивач у справі (т. 1 а.с. 8, 57).

13 липня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою до ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» про виплату страхового відшкодування (т. 2 а.с. 9).

Як вбачається з повідомлення від 02 вересня 2021 року, ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» повідомило позивача ОСОБА_1 про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 127400,00 грн. (т. 1 а.с. 13)

Відповідно до страхового акту № 341/21-ГПО від 02 вересня 2021 року, а також з урахуванням розрахунку суми виплати страхового відшкодування, ремонтної калькуляції № 731 від 22 липня 2021 року, наказу № 557 від 02 вересня 2021 року про виплату страхового відшкодування визначена сума страхового відшкодування з урахуванням франшизи у розмірі 127400,00 грн. (т. 2 а.с. 10, 11-12, 13, 14).

Згідно платіжного доручення № 3170 від 02 вересня 2021 року ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» перераховано страхове відшкодування ОСОБА_1 , позивачу по справі (т. 1 а.с. 67, 68, 69), у розмірі 127400,00 грн. (т. 2 а.с. 15).

Відповідно до висновку експерта № 27/21-Е від 30 серпня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW Х5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 10 липня 2021 року складає 480027,91 грн. (т. 2 а.с. 24-63).

З наданого позивачем рахунку № BL000010279 від 21 липня 2021 року офіційного дилера компанії «BMW» в Україні ДП «Фірма «Емералд Моторс» загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW Х5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала з врахуванням ПДВ 492701,89 грн. Вказана сума є близькою до суми відновлювального ремонту, зазначеної у висновку експерта № 27/21-Е від 30 серпня 2021 року.

Розмір завданих позивачу збитків, який встановлено вищевказаним експертним висновком, відповідачем не спростовано, що є його процесуальним обов`язком.

Крім того, позивачем були витрачені кошти на оплату послуг огляду автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди та часткове розбирання для дефектування у розмірі 5928,00 грн. (т. 1 а.с. 18, 19, 20), послуги евакуатора 3000,00 грн. (т. 1 а.с. 21), відновлення номерного знаку та пластикової рамки в розмір 310,00 грн. (т. 1 а.с. 23), послуги експерта у розмірі 2800,00 грн. (т. 1 а.с. 65).

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Як передбачено ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (срахувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

За змістом статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Згідно пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин, до страхувальника можна пред`являти вимогу про відшкодування майнової шкоди лише після сплати страховиком суми страхового відшкодування, передбаченої договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, або у разі відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, вина відповідача та отримання потерпілим ОСОБА_1 позивачем по справі, суми страхового відшкодування у розмірі 127400,00 грн. Предметом спору є різниця між розміром страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу в розмірі 409370,08 грн.

Також, судом встановлено, що між ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» та відповідачем ОСОБА_2 , 05 липня 2021 року був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АР № 5419643, на підставі якого ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму в порядку, визначеному договором (т. 1 а.с. 12, т. 2 а.с. 8).

Згідно з висновком експерта № 27/21-Е від 30 серпня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW Х5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 10 липня 2021 року складає 480027,91 грн. (т. 2 а.с. 24-63).

Відповідно до висновку експерта № 27/21-Е від 30 серпня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW Х5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 10 липня 2021 року складає 480027,91 грн. (т. 2 а.с. 24-63).

ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 127400,00 грн. (т. 2 а.с. 15).

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Судом встановлено, що на підставі акту виконаних робіт № IN000007211 від 26 липня 2021 року, рахунку № BL000010363 від 26 липня 2021 року позивач перерахував 5928,00 грн. ДП «Фірма «Емералд Моторс», яке проводило огляд транспортного засобу (т. 1 а.с. 18, 19, 20). Згідно акту прийому виконаних робіт № 1 від 19 липня 2021 року позивач поніс витрати на послуги евакуатора в розмірі 3000,00 грн. (т. 1 а.с. 21). Також, позивачем понесені витрати на відновлення номерного знака та пластикової рамки у розмірі 310,00 грн., що підтверджується товарним чеком № 3110 від 30 серпня 2021 року та квитанцією № від 31 серпня 2021 року (т. 1 а.с. 23). На підтвердження витрат на послуги експерта позивачем надано суду договір про проведення експертного дослідження від 28 липня 2021 року та квитанцію № 0.0. від 28 липня 2021 року на суму 2800,00 грн. (т. 1 а.с. 64, 65).

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача витрат на послуги, пов`язані з оглядом транспортного засобу, послуги евакуатора, експерта, відновлення номерного знака та пластикової рамки у розмірі 12038,00 грн. підлягає задоволенню.

Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених ОСОБА_1 .

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору за подання до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Загальна сума заявлених позовних вимог складала 409370,08 грн., судовий збір сплачений в сумі 4093,70 грн. (т. а.с. 7). Рішенням суду задоволено позовні вимоги у розмірі 364665,91 грн., що становить 89,08 % від суми заявлених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (4093,70 х 89,08 %), що становить 3646,66 грн.

Також, позивачем під час подачі позову до суду було сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн. (т. 1 а.с. 87), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22251,10 грн., суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. ч. 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також, відповідно до статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).

Згідно з вимогами частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Разом із тим, у пунктах 150-151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказано, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу має бути належним чином мотивовано.

У справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Представник відповідача адвокат Шаркевич В.Т. до завершення судових дебатів було усно заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, однак жодним чином не обґрунтував його та не надав відповідних доказів завищення витрат на послуги адвоката, непропорційності їх складності справи та надмірності таких витрат для позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що підстав для відмови чи зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки усне клопотання, заявлене представником відповідача, є необґрунтованим та не доводить неспівмірності витрат, які просить стягнути позивач.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, позивач надав суду: копію договору про надання правової допомоги від 09 вересня 2021 року, укладеного між адвокатом Кочуровим А.О. та Котреняца П.П., позивачем по справі, (т. 1 а.с. 70-71); ордер на надання правничої (правової) допомоги від 09 вересня 2021 року (т. 1 а.с. 76); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ОД № 003365, виданого 18 липня 2018 року (т. 1 а.с. 77); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 09 вересня 2021 року (т. 1 а.с. 74), відповідно до якого позивачу адвокатом Кочуровим А.О. була надана наступна правнича допомога: консультація, підготовка та складання позову, формування правової позиції у справі на суму 1000,00 грн.; узагальнення судової практики за аналогічними справами у сумі 2000,00 грн.; складання заяви про забезпечення позову 1000,00 грн.; складання розрахунку завданої шкоди (збитку) 1000,00 грн.; складання позову у сумі 3000,00 грн.; участь в судових засіданнях, складання процесуальних заяв, клопотань у розмірі 2000,00 грн.; винагорода адвоката (гонорар успіху) 3 % х 409370,00 грн. у розмірі 12281,10 грн.; розрахунок гонорару від 09 вересня 2021 року (т. 1 а.с. 75); рахунок-фактуру № 09/09 від 09 вересня 2021 року (т. 1 а.с. 73); прибутковий касовий ордер № 09/09 від 09 вересня 2021 року (т. 1 а.с. 72).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу цілком пов`язані з її розглядом, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, є неминучими (у зв`язку з виконанням умов договору про правничу допомогу), розмір яких є обґрунтованим та пропорційним предмету спору. Витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Разом з тим, відсутні підстави для стягнення з відповідача «гонорару успіху» в розмірі 12281,10 грн., тобто 3 % від суми збитків, заявленої позивачем, виходячи з того, що судом позов задоволено частково та загальна сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу складає 364665,91 грн.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також відсутність належним чином обґрунтованого клопотання представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20939,98 грн. в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, у зв`язку з чим вимоги позивача пр. відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 48, 76-83, 89, 92, 95, 128, 133, 137, 141, 158, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 364665 (триста шістдесят чотири тисячі шістсот шістдесят п`ять) гривень 91 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 4100 (чотири тисячі сто) гривень 66 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20939 (двадцять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 98 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом відповідно до ухвали Арцизького районного суду Одеської області від 22 лютого 2022 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 10 травня 2023 року.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.