Справа № 159/1718/23
Провадження № 2/159/599/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» (Ковельський район, смт. Люблинець, вул. Заводська, 5) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та заподіяної моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та заподіяної моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що, згідно з записом № 20 від 13.03.2020 року у трудовій книжці ОСОБА_1 , останню було прийнято на роботу з 13.03.2020 року на роботу верстатника деревообробного цеху № 4 ТзОВ «Укрдорс» згідно з наказом № 35/1 від 12.03.2020 року.

Згідно з записом № 22 від 14.01.2023 року у трудовій книжці ОСОБА_1 , останню звільнено з роботи майстра деревообробного цеху № 5 ТзОВ «Укрдорс» згідно з наказом № 04/К від 04.01.2023 року.

При звільненні позивач отримала копію розпорядження № 04/к від 04.01.2023 року про припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, у якому вказано про належність позивачу компенсації за 44 календарні дні невикористаної основної щорічної відпустки, за 9 календарних днів за шкідливі умови праці, за 6 календарних днів за особливі умови праці та 10 календарних днів як одинокій матері.

Однак, відповідачем у період дії правового режиму воєнного стану та відповідних обов`язків роботодавця, позивачу, як працівнику ТзОВ «УКРДОРС», з вересня 2022 року не виплачено заробітна плата.

При цьому, у першій половині вересня 2022 року частина заробітної плати була виплачена, натомість інша частина заробітної плати за вересень не виплачена на день звільнення. Також відповідачем не виплачена заробітна плата за жовтень, листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року по день звільнення.

Також відповідачем при звільненні не проведено розрахунок з позивачем при звільненні. Позивач вказує, що після звільнення їй було виплачено 1000,00 грн. в рахунок заробітної плати за вересень. Інша частина нарахованої заробітної плати за вересень 2022 року та інші місяці по день звільнення не виплачені по час звернення до суду.

Крім цього, у зв`язку з невиплатою заробітної плати, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток по день фактичного розрахунку.

На даний час заборгованість по заробітній платі та компенсація підприємством не виплачені, в зв`язку з чим позивач змушена звертатися до суду.

На підставі викладеного, позивач просила стягнути з ТзОВ «УКРДОРС» на її користь: заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2022 року по 04.01.2023 року, середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі при звільненні з 04.01.2023 року по день винесення рішення, компенсацію за невикористану відпустку при звільненні за 44 календарні дні невикористаної основної щорічної відпустки, за 9 календарних днів за шкідливі умови праці, за 6 календарних днів за особливі умови праці, та 10 календарних днів як одинокій матері з 04.01.2023 року по день винесення рішення та заподіяну моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Крім цього, просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та оплату професійної правничої допомоги.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2023 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подав відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає частково.

Зокрема, представник відповідача вказує, що за останніх п`ять місяців до дня звільнення (з вересня 2022 року по січень 2023 року) позивачу була нарахована заробітна плата: за вересень 2022 року нараховано 7676,24 грн., сума до виплати 6179,38 грн. (з вирахуванням податку на доходи з фізичних осіб та військового збору); за жовтень 2022 року нараховано 15981,46 грн., сума до виплати 12865,06 грн. (з вирахуванням податку на доходи з фізичних осіб та військового збору); за листопад 2022 року нараховано 11155,61 грн., в тому числі компенсація за чергову відпустку 5226,00 грн., сума до виплати 8 980,26 грн. (з вирахуванням податку на доходи з фізичних осіб та військового збору); за грудень 2022 року нараховано 15904,73 грн., сума до виплати 12803,30 грн. (з вирахуванням податку на доходи з фізичних осіб та військового збору); за січень 2023 року нараховано 21835,40 грн., в тому числі компенсація за чергову відпустку 20875,95 грн., сума до виплати 17577,49 грн. (з вирахуванням податку на доходи з фізичних осіб та військового збору).

Таким чином, за період з вересня 2022 року по січень 2023 року загальна сума заробітної плати, яка підлягає виплаті позивачу, складає 58405,49 грн. (з цієї суми вирахувані податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір).

Відповідачем на користь позивача частково була виплачена заборгованість по заробітній платі та компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 6 362,56 грн., зокрема: за вересень 2022 року позивачу виплачена заборгованість в сумі 6031,08 грн., яка включає наступні виплати: 20.09.2022 року виплачено компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 12,03 грн.; 20.09.2022 року виплачено компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 27,62 грн.; 07.11.2022 року виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 1000,00 грн.; 30.12.2022 року виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 1 991,43 грн.; 13.01.2023 року виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 1000,00 грн.; 13.03.2023 року виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 1000,00 грн.; 17.03.2023 року виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 1000,00 грн. За жовтень 2022 року виплачена заборгованість в сумі 113,06 грн., яка включає: 14.10.2022 року виплачено компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 43,98 грн.; 14.10.2022 року виплачено компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 69,08 грн. За листопад 2022 року виплачена заборгованість в сумі 135,73 грн., яка включає виплати: 11.11.2022 року виплачено компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 115,61 грн.; 11.11.2022 року виплачено компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 20,12 грн. За грудень 2022 року виплачена заборгованість в сумі 51,30 грн., яка включає: 02.01.2023 року виплачено компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 51,30 грн. За січень 2023 року виплачена заборгованість в сумі 31,39 грн., яка включає: 13.01.2023 року виплачено компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 31,39 грн.

Таким чином, заборгованість по заробітній платі, яка підлягає виплаті позивачу, становить суму 52 042,93 грн. (з вирахуванням податку на доходи з фізичних осіб та військового збору).

Представник відповідача у відзиві просить суд взяти до уваги той факт, що з 24.02.2022 року, з початком повномасштабної військової агресії російської федерації проти України, ведення господарської діяльності суб`єктів підприємницької діяльності суттєво погіршилося, що не дозволило відповідачу своєчасно виконати свої зобов`язання перед позивачем в тому числі.

Враховуючи викладене, представник відповідача просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Крім цього, представник відповідача вказує, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення, оскільки позивач не надала суду належні та допустимі докази в обґрунтування наявності заподіяної моральної шкоди.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив відповідача, згідно якої позивач вказує, що твердження відповідача на необхідність зменшення розміру компенсації за час затримки виплати заробітної плати не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач намагалася у позасудовий спосіб врегулювати питання виплати заробітної плати, однак вимоги позивача фактично були проігноровані відповідачем.

Крім цього, позивач вказує, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, як невиплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, середній заробіток за період затримки розрахунку, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із указаних сум, присуджених за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню з них при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачені працівнику на підставі судового рішення суми невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за період затримки розрахунку зменшуються на суму податків і зборів. Таким чином, вимога відповідача про стягнення за рішенням суду сум з відрахуванням податків, призведе до повторного оподаткуванням тих виплат, які мають бути сплачені позивачу. Крім цього, позивач вказувала, що порушення відповідачем строку виплати заробітної плати спричинило позивачу моральні страждання, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є обґрунтованою.

Враховуючи викладене, позивач просила позовні вимоги задовольнити повністю.

17.05.20223 року позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач відмовляється від позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди. Інші позовні вимоги залишила без змін.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі Порядок №100).

Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Наказом № 04/К від 04.01.2023 року позивач ОСОБА_1 звільнена з посади майстра деревообробного цеху № 5 ТОВ «УКРДОРС» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 04.01.2023 року.

З довідки про доходи ОСОБА_1 встановлено, що заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з вересня 2022 року по січень 2023 року, з врахуванням виплаченої заборгованості по заробітній платі та сплачених податків та зборів, становить 58405,49 грн.

Згідно довідки про доходи №18 від 18.04.2023 рокута довідки про частково виплачені заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 №19 від 18.04.2023 року, відповідачем на користь позивача частково була виплачена заборгованість по заробітній платі та компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 6362,56 грн.

Таким чином, на час розгляду справи в суді, заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати становить 52042,93 грн.

З матеріалів справи встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.01.2023 року по 24.05.2023 року становить 72781,00 грн. (без вирахування податків та обов`язкових платежів) (727,81 грн. х 100 роб.дні).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц від 26 червня 2019 року суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Враховуючи економічну ситуацію, пов`язану із військовою агресією іншої держави, специфіку роботи підприємства, приймаючи до уваги часткове виконання відповідачем обов`язку по сплаті заборгованості, суд вважає необхідним зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку до 20% визначеної суми. Тобто до стягнення з відповідача підлягає 14556,20 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача (без вирахування податків та обов`язкових платежів).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 висловив правову позицію про те, що передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» пільга щодо сплати судового збору вищевказане положення Закону не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а вимога про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку повинна бути оплачена судовим збором, оскільки за своєю суттю не відноситься до заробітної плати та є відповідальністю за затримку розрахунку при звільненні.

Оскільки позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, а тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Крім цього, враховуючи вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі у виді сплаченого позивачем судового збору в сумі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

З відповідача також підлягають стягненню витрати позивача на професійну правничу допомогу, з урахуванням критерію розумної необхідності таких витрат та їх співмірності, в сумі 2000,00 грн., які належним чином документально підтверджені договором про надання професійної правничої допомоги від 15.03.2023 року, квитанцією до прибуткового касового ордера № 03/04 від 13.04.2023 року про оплату правничих послуг, актом виконання робіт та розрахунок вартості виконаних робіт правничої допомоги від 03.04.2023 року.

Таким чином, з відповідача в користь позивача належить стягнути 3073,60 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 79-81, 141, 258, 259, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» (Ковельський район, смт. Люблинець, вул. Заводська, 5) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та заподіяної моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» (Ковельський район, смт. Люблинець, вул. Заводська, 5, , ІПН 62) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі в сумі 52042 (п`ятдесят дві тисячі сорок дві) грн. 93 коп. (в тому числі компенсація за невикористану щорічну відпустку) (податки на доходи з фізичних осіб та військовий збір вирахувані) та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 14556 (чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 20 коп. (без вирахування податків та обов`язкових платежів).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» (Ковельський район, смт. Люблинець, вул. Заводська, 5, , ІПН 62) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по справі в сумі 3073 (три тисячі сімдесят три) грн. 60 коп.

Стягнути зТовариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОРС» (Ковельський район, смт. Люблинець, вул. Заводська, 5, , ІПН 62) в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 коп.

В задоволені решти вимог позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:П. Ю. БОЙЧУК