Справа № 539/2177/23
Провадження № 2-о/539/71/2023
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2023 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді - Алтухової О.С.,
за участю секретаря Павличенко О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Лубенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті,
ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території.
В заяві вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років помер її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Торез Донецької області, який був зареєстрований у АДРЕСА_1 в тимчасово окупованій території України.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , вона має право на першочергове право на спадкування за померлим. Звернувшись до нотаріальної контори, їй було роз`яснено про неохідність у судовому порядку встановити факт смерті.
Підтвердження факту смерті чоловіка є свідоцтво про його смерть та довідка про причину смерті, які видані на тимчасово окупованій території, які не мають юридичної сили на території України.
Враховуючи вищевикладене, заявник просила суд встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Торез Донецької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 у віці 73 років.
В судове засідання заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Ларькіна Г.Ю. не з`явилися, просили розглядати справу у їх відсутність.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надано заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 , виданого 04 липня 2013 року виконавчим комітетом Сєверної селищної ради у місті Сніжному Донецької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 26 серпня 1972 року зареєстрували шлюб.
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №7 від 06 січня 2023 року, виданого мовою оригіналу «Центром первичной медико- санитарной помощи г.Шахтерска», довідки про причину смерті виданої 06 січня 2023 року мовою оригіналу «Центром первичной медико- санитарной помощи г.Шахтерска» та свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , виданого 09 січня 2023 року, мовою оригіналу «Отделом ЗАГС Шахтерского горрайонного управления юстиции Министерства юстиции донецкой народной республики - 05 января 2023 года умер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , место жительства умершего: донецкая народная республика, АДРЕСА_1 », так званої «донецької народної республіки», актовий запис № 25. Причина смерті «хронічна сердечно-судинна недостатність».
У зв`язку з тим, що свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, не відповідає встановленій формі документів відповідно до чинного законодавства України та не є підставою для проведення державної реєстрації заявниця не може оформити своїх спадкових прав після смерті чоловіка.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 та встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті «хронічна сердечно-судинна недостатність», що надасть можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України, тобто такого, що має юридичне значення.
Керуючись ст.ст. 13, 81, 247, 259, 263-265, 268, 293, 315, 317 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території - задовольнити.
Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Торез, Донецької області, Україна, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Шахтарськ, Донецька область, Україна, на тимчасово окупованій території України, причина смерті «хронічна сердечно-судинна недостатність».
Рішення підлягає негайному виконанню, відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

- заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

- заінтересована особа: Лубенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, адреса місця знаходження: м. Лубни, вул. Гагаріна, 20, ;

Повне судове рішення складено та підписано 25 травня 2023 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду О.С. Алтухова