Справа № 130/3615/21
Провадження № 22-ц/801/855/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 рокуСправа № 130/3615/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д. С., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бурки В. Р., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкри-тому судовому засіданні у м. Вінниці, у залі судових засідань апеляційного су-ду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідаль-

ністю «Поділля Агропродукт», за участі третіх осіб, які не заявляють самостій-

них вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватного підприєм-

ства «Агротал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротал», дер-

жавного реєстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Він-

ницької області Фаренюка Сергія Анатолійовича про витребування земельної

ділянки з чужого незаконного користування, скасування рішення державного

реєстратора про реєстрацію права оренди,

за апеляційною скаргою представниці особи, яка подала апеляційну скаргу, від-повідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», адвокатки Андрейчук Альони Ігорівни на рішення Жмеринського міськрайон-ного суду Вінницької області від 31 січня 2023 року, повний текст якого складе-ний 20 лютого 2023 року; за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевсько-го Олексія Валерійовича на додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року, ухвалене за відсутності учас-ників справи, рішення постановлені у приміщенні суду у м. Жмеринка Вінниць-кої області за головування судді Грушковської Л. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2021 року ОСОБА_2 в особі представника адвоката Бурки В. Р. звернувся у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з позо-вом до Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Поділля Агро-продукт», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо пред-мета спору, на стороні відповідача Приватного підприємства ( далі - ПП ) «Аг-ротал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротал», державного ре-єстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької об-ласті Фаренюка С. А. про витребування земельної ділянки з чужого незаконно-го користування, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди, посилаючись на наступні обставини. ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 26 лютого 2007 року серії ЯД № 360290 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :06:005:0021, площею 3,7740 га, з цільовим призначенням для ве-дення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на терито-рії Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. У ве-ресні 2015 року ОСОБА_2 на строк у сім років уклав договір оренди на-лежної йому земельної ділянки з ТОВ «Агро-тал». Нещодавно ОСОБА_2 дізнався, що обробіток його земельної ділянки без укладення із ним як власни-ком земельної ділянки договору оренди, без його згоди здійснює ТОВ «Поділля Агропродукт». Право оренди земельної ділянки зареєстроване за ТОВ «Поділля Агропродукт» на підставі додаткової угоди від 03 квітня 2018 року № б/н про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі. Крім цього вста-новлено, що 01 січня 2017 року ОСОБА_2 уклав договір оренди землі з ПП «Агротал». Однак зазначений вище договір з ПП «Агротал», додаткову угоду ( про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі ) з ТОВ «Поділля Агропродукт» позивач не укладав та не підписував, його підписи у цих документах підроблені з метою незаконного використання належної йому земельної ділянки. Право оренди за договором, додаткова угода ( про заміну сторони та внесення змін до договору оренди ) зареєстровані державним реєс-тратором Чечельницької селищної ради Чечельницького ( на той час ) району Вінницької області Фаренюком С. А. За таких обставин ОСОБА_2 вважає, що земельльна ділянка повинна бути витребувана з незаконного користування ТОВ «Поділля Агропродукт», а рішення державного реєстратора щодо реєстра-ції права оренди його земельної ділянки на підставі договору оренди, додат-кової угоди у Державному реєстрі прав на нерухоме майно має бути судом ска-соване, тому просив суд першої інстанції позов задоволити.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволений повністю; витребувано з чужого незаконного користування у ТОВ «Поділля Агропродукт» земельну ді-лянку, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 26 лютого 2007 року серії ЯД № 360290, ка-дастровий номер :06:005:0021, площею 3,7740 га, розташовану на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької облас-ті; скасоване рішення державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка С. А. від 01 серпня 2017 року про державну реєстрацію права оренди за індексним номером 36417791. З ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_2 стягнутий сплачений ним судовий збір у сумі 1816,00 гривень та витрати за проведення судової експертизи у розмірі 5663,10 гривень.

Додатковим рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької об-ласті від 09 березня 2023 року на задоволення заяви представника позивача ад-воката Бурки В. Р. з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_2 стягнуті судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень.

Не погоджуючись із ухваленим 31 січня 2022 року рішенням суду першої інстанції, представниця відповідача ТОВ «Поділля Агропродукт» адвокатка Андрейчук А. І. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати ос-каржуване рішення, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Скарж-ниця вважає оскаржуване рішення необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права. Заперечуючи висновок проведеної у справі судової технічної та почеркознавчої експертизи, адвокатка посилається на наявність в експертному висновку ряду суттєвих недоліків, недотримання експертами при його складанні певних вимог нормативно-правових документів, методичних по-ложень у галузі почеркознавчої експертизи. Зокрема представлений експерту порівняльний матеріал уявляється недостатнім для надання категоричних нега-тивних висновків стосовно справжності досліджуваних підписів від імені ОСОБА_1 , відомості про намагання експерта отримати додатковий порів-няльний матеріал у вступній частині висновку відсутні. На думку представниці відповідача викликає сумнів твердження експерта щодо достатності установле-них розбіжностей почеркових ознак у порівнюваних підписах для категорич-ного негативного висновку про справжність спірного підпису. Висновок, на думку скаржниці, є недостатньо обгрунтованим з огляду на відсутність наве-дення у його дослідницькій частині збіжних ознак, ненадання їм відповідної оцінки. Дослідження підпису орендодавця як у договорі оренди земельної ді-лянки б/н від 01 січня 2017 року, так і у додатковій угоді від 03 квітня 2018 ро-ку свідчать про неповноту почеркознавчого дослідження, проведення його з не-дотриманням певних положень методики почеркознавчої експертизи, яка є не-достатньо обгрунтованою. Представниця товариства вважає експертів, які про-водили експертизу, упередженими, просить викликати їх у судове засідання.

10 квітня 2023 року представник ТОВ «Поділля Агропродукт» адвокат Ба-рішевський О. В. направив апеляційному суду в електронній формі доповнення до апеляційної скарги, що стосується додаткового рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року про стяг-нення із товариства на користь позивача витрат на професійну правничу допо-могу у сумі 10000,00 гривень. Фактично подане адвокатом доповнення до апе-ляційної скарги є власне самою апеляційною скаргою на додаткове рішення з огляду на подання його після ухвалення цього додаткового рішення у встанов-лений законом процесуальний для цього строк. Із додатковим рішенням відпо-відач в особі представника не погоджується, вважає його необгрунтованим, не-законним, зазначаючи, що у судове засідання 09 березня 2023 року представник відповідача не викликався, про його дату, час не повідомлявся, чим суд пору-шив норми процесуального права, позбавив учасника справи можливості пода-ти заперечення на відповідну заяву позивача щодо витрат на правничу допо-могу, подати заяву про зменшення таких витрат, прийняти участь у судовому засіданні. Визначений позивачем розмір витрат з оплати послуг адвоката у розмірі 10000,00 гривень не підтверджений належними первинними документа-ми, така вимога не може бути задоволена у судовому порядку як необгрунто-вана, непропорційна із предметом, ціною позову, складністю справи, її значен-ням для сторін. Скаржник, посилаючись на критерії розумності, реальності ад-вокатських витрат, вважає витрати позивача у сумі 10000,00 гривень завище-ними, необгрунтованими, такими, що підлягають зменшенню щонайменше у три рази. Адвокат Барішевський О. В. просить скасувати додаткове рішення су-ду від 09 березня 2023 року, зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу до 3000,00 гривень.

Ухвалою апеляційного суду від 19 квітня 2023 року клопотання представ-ника ТОВ «Поділля Агропродукт» Барішевського О. В. задоволене, відповідачу поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду пер-шої інстанції від 31 січня 2023 року.

Передбаченим цивільним процесуальним законом правом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 19 квітня 2023 року, на подання відзивів на апе-ляційні скарги у цій справі позивач, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача не скористалися, зазначені відзиви упродовж встановленого судом строку суду апеляційної інстанції не надходили, проте їх відсутність відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваних рішень суду першої інстанції на предмет їх законності й обгрунтованості.

Перше судове засідання у цій справі ухвалою апеляційного суду признача-лося на 13.30 годину 17 травня 2023 року, проте справа розглядом була відкла-дена на задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_3 . У наступне судове засідання 24 травня 2023 року на 13.30 годину представник Барішевський О. В., представники третіх осіб, державний реєстратор Фаренюк С. А. у судове засідання повторно не з`явилися, будь-яких заяв від них суду не надходило. Про місце, день та час зазначені особи повідомлені завчасно, про що у матеріалах справи містяться відповідні докази. Керуючись нормами статті 372 ЦПК України, ураховуючи думку представника позивача, який вважає мож-ливим розглянути справу у відсутності нез`явившихся учасників справи, коле-гія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу без участі пред-ставника ТОВ «Поділля Агропродукт» та третіх осіб, які не заявляють само-стійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 адвоката Бурки В. Р., дослідивши мате-ріали справи, проаналізувавши у сукупності наявні у ній докази, ретельно пере-віривши законність, обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у межах до-водів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеля-ційна скарга представниці ТОВ «Поділля Агропродукт» адвокатки Андрейчук А. І. на судове рішення від 31 січня 2023 року підлягає частковому задоволен-ню, апеляційна скарга представника відповідача адвоката Барішевського О. В. на додаткове судове рішення задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції від 31 січня 2023 року не пов-ністю відповідає зазначеним вимогам, воно підлягає частковій зміні. Додаткове рішення від 09 березня 2023 року є обгрунтованим, правильним, таким, що підлягає залишенню без змін.

У цій цивільній справі мають місце наступні фактичні обставини.

ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право власності на зе-мельну ділянку від 26 лютого 2007 року серії ЯД № 360290 є власником земель-ної ділянки площею 3,7740 га, кадастровий номер :06:005:0021, роз-ташованої на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Він-ницької області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогос-подарського виробництва. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речо-вих прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дер-жавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухо-мого майна щодо об`єкта нерухомого майна убачається, що державним реєстра-тором Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької облас-ті Фаренюком С. А. зареєстроване право оренди за ТОВ «Поділля Агропро-дукт» за договором оренди землі № б/н від 01 січня 2017 року та додатковою угодою № б/н від 03 квітня 2018 року про заміну сторони та внесення змін до договору оренди. Індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 36417791 від 01 серпня 2017 року.

ОСОБА_2 , звертаючись до суду із цим позовом, стверджував, що жо-ден із правочинів, на підставі яких державний реєстратор прийняв рішення про реєстрацію права оренди належної йому земельної ділянки за ТОВ «Поділля Агропродукт», він не укладав, не підписував.

Відповідно висновку експертів Вінницького відділення Київського науко-во-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 08 листопада 2022 року № 6314/6315/22-21 за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у цій цивільній справі підпис у догово-рі оренди № б/н від 01 січня 2017 року, укладеному між ОСОБА_2 та ПП «Агротал», виконаний рукописним способом без попередньої технічної підго-товки і технічних засобів. Підпис у додатковій угоді ( про заміну сторони та внесення змін до договору оренди ) б/н від 03 квітня 2018 року до договору оренди землі б/н від 01 січня 2017 року, укладеній між ОСОБА_2 та ПП «Агротал», виконаний рукописним способом без попередньої технічної підго-товки і технічних засобів. Підпис у договорі оренди № б/н від 01 січня 2017 ро-ку, укладеному між ОСОБА_2 та ПП «Агротал», виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. Підпис у додатковій угоді ( про заміну сторони та вне-сення змін до договору оренди ) б/н від 03 квітня 2018 року до договору оренди землі б/н від 01 січня 2017 року, укладеній між ОСОБА_2 та ПП «Агротал», виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Керуючись нормами статей 15, 16, 202 - 204, частини другої статті 207, статті 215, частинами першими статей 638, 387 ЦК України, частини четвертої статті 263 ЦПК України, Законів України «Про оренду землі», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», беручи до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, Верховного Суду, викладені у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, суд першої інстанції зробив висновок про неукладеність договорів оренди землі між ОСОБА_2 та ТОВ «Поділля Агропродукт». Здійснення їх державної реєстрації порушує право позивача на вільне користування власною земельною ділянкою. Також суд першої інстанції критично оцінив як доказ рецензію на висновок експертів, надану представником ТОВ «Поділля Агропродукт», оскільки саме як доказ во-на в установленому порядку не заявлялася, подана з порушенням процесуаль-ного строку. Як неукладені оспорювані наразі правочини не підлягали держав-ній реєстрації, тому така підлягає скасуванню. Суд у рішенні від 31 січня 2023 року у відповідності до цивільного процесуального закону вирішив питання про розподіл понесених позивачем судових витрат по сплаті у дохід держави судового збору та оплаті проведеної судової технічної і почеркознавчої експер-тизи.

Маючи на увазі заявлення ОСОБА_2 негаторного позову, урахову-ючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у поста-нові від 16 червня 2020 року у справі № 145/204716-ц, слід визнати такий підхід суду до ситуації, що має місце у цій справі, законним, безпомилковим; виснов-ки суду першої інстанції у контексті викладу цієї постанови є правильними, об-грунтованими, такими, що відповідають вимогам закону та принципу справед-ливості. Убачається доцільним зауважити, що негаторний позов може бути за-явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця, власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки та/або додаткової угоди у мотивах негаторного позову, виходячи із дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки, вправі захи-щати своє порушене право на користування земельною ділянкою.

У вирішенні цієї справи належить застосувати норми права, які регулюють наявні між її сторонами правовідносини, з урахуванням правових висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верхов-ного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц ( провадження № 14-452цс18 ), від 12 червня 2019 року у справі № 653/1096/16-ц (проваджен-ня № 14-181цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (прова-дження № 14 -473цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). В указаних судових рішеннях зазначено, що як-що договір є неукладеним через непідписання договору його стороною, то належним способом захисту порушеного права є повернення земельної ділянки, тому позивач й посилався у позовній заяві на статтю 391 ЦК України, окремі вищезазначені постанови Великої Палати Верховного суду.

Як уже зазначалося, звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 вказував, що не підписував договір оренди землі, тому він є неукладеним, отже, його земельна ділянка безпідставно перебуває у фактичному користуванні від-повідача, тому має бути повернута власнику, незважаючи на те, що у прохаль-ній частині позову ОСОБА_2 просив витребувати земельну ділянку.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом по-милки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевияв-лення учасника правочину, зафіксоване у належній формі ( що підтверджуєть-ся, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії ), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож унаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, які натомість не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених нею цивільних прав та обов`язків, то пра-вочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином осо-бою узагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його вико-нання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позо-ву про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про не-укладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. По-рушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового текс-ту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкрет-них дій, які порушують право позивача.

Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповід-них правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок засто-сувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинений, а його правомірність презюмується. Зазначений правовий висновок зроблений Вели-кою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц ( провадження № 14-79цс21 ).

Отже, встановивши, що ОСОБА_2 не підписував договору оренди, додаткову угоду до договору оренди, тобто, не виявляв свою волю до вчинення даних правочинів, суд першої інстанції не помилився, вказавши, що такі угоди є неукладеними.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (проваджен-ня № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала: «Враховуючи під-стави позову, наведені позивачем у позовній заяві та у додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земель-них ділянок фактичним користувачем ( тимчасовим володільцем ) треба розгля-дати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володін-ня на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення пере-шкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимо-ги про повернення таких ділянок».

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц ( провадження № 14-20цс21 ) наголошено на то-му, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає у тому, що суд знає право; суд самостійно здійс-нює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору ( da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду у цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації ним правової природи відносин між позивачем та від-повідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила такі вис-новки: «При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних пов-новажень та у межах позовних вимог, встановлює зміст ( правову природу, пра-ва та обов`язки ) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обста-вин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовід-носин. Законодавець посилається саме на норму права, що є значно конкретизо-ваним, а ніж закон. Більше того, виходячи з положень ЦПК України, така функ-ціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення у судовому рішенні, зокрема, у його мотивувальній і резолютивній частинах. Тому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час роз-гляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирі-шення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки згід-но з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріаль-ного і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні право-відносини».

Задля усунення хибного способу захисту інтересів позивача у цій справі, на виконання та з метою дотримання принципу jura novit curia ( «суд знає зако-ни» ), свого обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юри-дичних норм, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність змінити у пев-ній частині оскаржуване рішення суду першої інстанції від 31 січня 2023 року, ураховуючи, що у такому випадку матиме місце ефективне виконання рішення суду.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( у редакції на час укладення додаткової угоди ) державній реєстрації прав підляга-ють речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема, пра-во оренди земельної ділянки, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 22 цього Закону передбачено, докумен-ти, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, установленим законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідаль-ність за достовірність даних, що містяться у документах, поданих для держав-ної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено законом. Пунктом першим частини першої статті 27 цього ж Закону установлено, що підставою для реєстрації права власності та інших речових прав є укладений в установ-леному законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним ( частина перша статті 387 ЦК України ).

Як правильно установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 умови договору оренди та додат-кової угоди не погоджував, волю на вчинення правочинів не виявляв, що під-тверджується висновком експертів за результатами проведеної судової техніч-ної та почеркознавчої експертизи у цій справі від 08 листопада 2022 року № 6314/6315/22-21.

Мотиви апеляційної скарги на судове рішення від 31 січня 2023 року сто-суються недоведеності позовних вимог саме через висновок зазначеної судової експертизи, який, на думку представниці відповідача, не можна брати до уваги у зв`язку з його неналежністю, порушенням порядку зібрання та дослідження матеріалів, представлених експертам.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вказаний висновок є необґрунтованим, таким, що викликає сумніви, вказує на упере-дженість експертів, а суд першої інстанції, нібито, необґрунтовано відхилив клопотання про проведення повторної судової технічної та почеркознавчої екс-пертизи.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою на-дання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду ( стаття 1 Закону України «Про судову експертизу» ). Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслі-дування, або договір з експертом чи експертною установою якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом вис-новку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета дока-зування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно зі статтею 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнаний неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту ( експертам ). Якщо висновок експерта буде визнаний необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви у його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові ( експер-там ).

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інфор-мацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргумен-тами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про на-лежність доказів остаточно вирішується судом.

Пленум Верховного Суду України у пункті одинадцятому постанови від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», роз`яснив, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованіс-тю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призна-чення і проведення експертизи. Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв`язку з чим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.

Заявляючи клопотання про проведення повторної експертизи, представ-ницею відповідача адвокаткою Андрейчук А. І. не наведено у клопотанні на-лежних та достовірних доказів, які б дали можливість суду дійти висновку про наявність підстав для недовіри попередньому висновку. Факт відмови у задово-ленні цього клопотання не свідчить про порушення місцевим судом принципу змагальності сторін, так як серед обов`язків суду, встановлених частиною п`я-тою статті 12 ЦПК України, окрім сприяння учасникам судового процесу у ре-алізації ними прав, передбачених цим Кодексом, також визначено запобігання зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами.

Висновок експертів від 08 листопадова 2022 року № 6314/6315/22-21 за ре-зультатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи містить чітку та однозначну відповідь на поставлені судом питання. Судова експертиза у цій справі проведена атестованими судовими експертами, які мають відпо-відну освіту, необхідну для проведення такої експертизи. Висновок експертів відповідає вимогам чинного законодавства, не містить недоліків, які б породжу-вали сумніви у правильності та обґрунтованості зроблених висновків, які узго-джуються з іншими доказами, наявними у цій справі. Експерти були пові-домлені судом про відповідальність за завідомо неправдивий висновок відпо-відно до статей 384, 385 Кримінального кодексу України. Порушень порядку призначення і проведення експертизи не установлено, а твердження сторони відповідача про сумніви щодо правильності висновку експертів не доводяться належними та допустимими доказами. Крім цього клопотання сторони відпо-відача про призначення повторної експертизи заявлене у суді першої інстанції із порушенням норм процесуального закону.

Як на підставу визнання висновку експертів недопустимим представниця товариства Андрейчук А. І. в апеляційній скарзі посилається на рецензію від 23 січня 2023 року, підготовлену кандидаткою юридичних наук Бондар М. Є. на замовлення ТОВ «Поділля Агропродукт».

Апеляційний суд відхиляє дані доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

Процедуру проведення та оформлення результатів рецензування висновків судових експертів науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, судових експертів, які не є працівниками державних спеціалі-зованих установ, а також проєктів висновків фахівців, які мають намір отрима-ти кваліфікацію судового експерта, визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 03 лютого 2020 року № 335/5. Згідно з пунк-том другим Розділу І Порядку метою рецензування висновків судових експертів є удосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та об-ґрунтованості їх висновків. Рецензування не проводиться з метою спростування чи підтвердження висновків. Рецензування висновків проводять співробітники науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, які мають кваліфікацію судового експерта з тієї експертної спеціальності, за якою складений поданий на рецензування висновок, та не менше ніж трирічний стаж експертної роботи.

Науково-дослідними установами судових експертиз в Україні є регіональні науково-дослідні інститути судових експертиз, зокрема, Київський науково-до-слідний інститут судових експертиз, а також Науково-дослідний центр судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», працівником якого є Бондар М. Є., не є науково-дослідною установою судових експертиз Міністер-ства юстиції України, а відповідно до відомостей з Реєстру атестованих судо-вих експертів (https://rase.minjust.gov.ua/) її свідоцтво експерта анульоване рі-шенням ЕКК КНІДСЕ від 03 лютого 2017 року № 1. Тобто рецензування, на яке посилається представниця відповідача, проведене не уповноваженою на те особою, а саме рецензування не відповідає встановленій Порядком меті.

Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначен-ня судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Мініс-терства юстиції України від 08 жовтня 1999 року № 53/5 ( у редакції наказу Мі-ністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5 ) установлений чіткий порядок проведення відповідних досліджень, зокрема, щодо проведення технічних, почеркознавчих досліджень. Так науково-методичні документації передбачають бажані види і кількість зразків почерку для проведення почерко-знавчої експертизи та не встановлюють, що така експертиза не може бути про-ведена без наявності певної мінімальної кількості зразків почерку кожного із визначених видів. У суду апеляційної інстанції відсутні будь-які підстави для сумнівів у дотриманні експертами вимог науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз під час виконання ухвали суду першої інстанції від 02 червня 2022 року про призначення почеркознавчої експертизи у цій справі. Висновок експертів є обґрунтованим, не суперечить іншим матеріалам справи і не викликає сумнівів у його правильності.

Ураховуючи неявку у судові засідання 17 та 24 травня представників від-повідача, не убачаючи поважних причин такої неявки, суд апеляційної інстанції не знайшов доцільним на задоволення клопотання адвоката Андрейчук А. І. повторно викликати в суд експертів Вінницького відділення Київського науко-во-дослідного інституту судових експертиз Лозінську А. та Сімчук Л., які вико-нували судову технічну та почеркознавчу експертизу у цій справі від 08 листо-пада 2022 року № 6314/6315/22-21, оскільки саме у сторони виключно відпові-дача могли бути до експертів запитання.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які да-ні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй су-купності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Представником ТОВ «Поділля Агропродукт» адвокатом Барішевським О.В. оспорюється правильність та законність додаткового рішення суду першої інстанції від 09 березня 2023 року з приводу розміру витрат позивача на прав-ничу допомогу. У скарзі порушене клопотання про зменшення цих витрат до 3000,00 гривень.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на про-фесійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом ( професійна правнича допомога ), крім випадків, установлених зако-ном.

Однією з основних засад ( принципів ) цивільного судочинства є відшкоду-вання судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення ( пункт дванадцятий частини третьої статті 2 ЦПК України ).

Нормами статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати склада-ються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, віднесені витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом другим частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до статті 26 цього Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься у статті 1 зазначеного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона ( адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання ) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні ( клієнту ) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допо-моги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За нормами цього Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає у забезпечен-ні реалізації прав і обов`язків клієнта у цивільному, господарському, адмініс-тративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час роз-гляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформа-ції, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяль-ності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів право-вого характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновлен-ню в разі порушення ( пункт шостий частини першої статті 1 Закону ).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інфор-мації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяль-ності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших доку-ментів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також у інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній ( орієн-товний ) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього роз-рахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповід-них судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Положеннями частин першої-другої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частиною четвертою цієї статті ЦПК, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( на-дання послуг ); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ці-ною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирі-шення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адво-ката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір до-казів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що спла-чена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтвер-джують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до пунктів першого, другого частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати із розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтова-ним та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репу-тацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою цієї статті ЦПК установлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі по-даних сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги ( договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін. ), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`яза-них із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом по-рядку ( квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з від-міткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження ). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допо-могу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц ( провадження № 61-15441св19 ), від 03 лютого 2021 року у спра-ві № 552/5808/17 ( провадження № 61-19076св19 ) тощо.

У позовній заяві позивачем вказано, що попередній розрахунок суми судових витрат на момент подання позову складається із судового збору у сумі 1816,00 гривень ( 908,00 гривень за вимогу майнового характеру, яка розра-хована відповідно до нормативно-грошової оцінки землі, інформація про яку міститься у ДЗК, та 908,00 гривень за вимогу немайнового характеру ), витрат на послуги адвоката орієнтовно у розмірі 6000,00 гривень та витрат з оплати проведеної почеркознавчої експертизи орієнтовно у 6000,00 гривень. У загаль-ному розмірі судові витрати ОСОБА_2 склали 13816,00 гривень.

На підтвердження вимог стосовно відшкодування витрат на правничу до-помогу додані: три договори про надання правничої допомоги від 01 листопада 2021 року; додаткова угода № 1 до договору № б/н від 01 листопада 2021 року - акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 01 лютого 2022 року до дого-вору про надання правничої допомоги № б/н від 01 листопада 2021 року; три акти приймання-передачі документів від 01 листопада 2021 року до договору про надання правничої допомоги № б/н від 01 листопада 2021 року. В акті приймання-передачі наданих послуг від 01 лютого 2022 року вказано, що вартість та обсяг наданих послуг складаються з: консультації клієнта ( 1 год ) - 1000,00 гривень, підготовки та подання заяв, клопотань, пояснень ( 4 години ) - 3000,00 гривень, участі у судових засіданнях ( 2 години ) - 2000,00 гривень. Усього до сплати - 6000,00 гривень.

Розділом 4 усіх трьох договорів від 01 листопада 2021 року про надання правничої допомоги передбачено, що вартість послуг адвоката та порядок їх оплати визначаються додатковою угодою до договору. При розрахунку вартості правової допомоги ураховується витрачений адвокатом час. За результатами надання правової допомоги складається розрахунок, де вказуються обсяг нада-ної правової допомоги та її вартість.

При поданні у суд першої інстанції 06 лютого 2023 року клопотання щодо стягнення на користь ОСОБА_2 із відповідача витрат з оплати правничої допомоги у розмірі 10000, 00 гривень, позивач та його адвокат Бурка В. Р. нада-ли суду акт № 1 від 31 січня 2023 року приймання-передачі наданих послуг, який оформлений як додаткова угода № 1 до договору № б/н від 01 листопада 2021 року. У даному акті зазначено, що з 01 листопада 2021 року по 31 січня 2023 року адвокат надав клієнтові юридичні послуги відповідно до договору про надання правової допомоги № б/н від 01 жовтня 2021 року у цій справі, а клієнт прийняв послуги. Вартість та обсяг наданих послуг складаються з: кон-сультації клієнта ( 1 год ) - 1000,00 гривень, підготовки та подання заяв, клопо-тань, пояснень ( 4 години ) - 4000,00 гривень, участі у судових засіданнях - 5000,00 гривень. Усього до сплати - 10000,00 гривень, строк оплати послуг - до 01 травня 2023 року.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотри-мання стороною у справі вимог частини четвертої цієї статті суд за клопотан-ням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспів-мірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшен-ня витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( частина шоста статті 137 ЦПК України ). Відповідна правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Каса-ційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Відповідач в особі представника адвоката Барішевського О. В. просить про зменшення розміру стягуваних витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх непропорційністю до предмета спору, невідповідністю складності справи. На думку сторони відповідача, робота адвоката позивача не вимагала значного часу. Сума у 10000,00 гривень для відшкодування витрат на правничу допомогу є завищеною, необгрунтованою та підлягає зменшенню якнайменше у три рази.

Вирішуючи таке клопотання сторони відповідача, суд апеляційної інстан-ції не знаходить законних підстав для його задоволення.

У постановах від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 19 лю-того 2019 року у справі № 917/1071/18 Верховний Суд зазначив «якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу ( заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу ) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі склад-ністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на на-дання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розум-ності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на профе-сійну правничу допомогу».

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що сума коштів за надання прав-ничої допомоги у вигляді попередньої консультації клієнта, складення позовної заяви, ознайомлення з наявними у клієнта документами, участі у судових засі-даннях, починаючи з 06 травня 2022 року по день ухвалення судового рішення, у які, до речі представники відповідача неодноразово не з`являлися, підготовки заяви про призначення судової експертизи і інш. не можна вважати завищеною. Отже, з урахуванням наведених норм права, конкретних обставин цієї справи, обґрунтованості та реальності понесених стороною позивача витрат на профе-сійну правничу допомогу адвоката, розумності їхнього розміру, заперечень представника відповідача, принципу співмірності понесених судових витрат, беручи до уваги об`єм наданої правничої допомоги, складність справи та надані адвокатами Лозіцького В. Г. послуги, час, витрачений ними на виконання робіт з надання правничої допомоги, обсяг наданих правничих послуг і значення справи для позивача, інтереси якого представляли адвокати Якименко К. В., Цвик А. О. та Бурка В. Р., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про їх обґрунтованість, співмірність, розумність. У суду апеляційної інстанції немає законних підстав для зменшення суми таких витрат, про що заявив клопотання представник ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на критерії, які застосовує Євро-пейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішен-нях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що заяв-ник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде дове-дено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунто-ваним. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У цій справі апеляційний суд, як уже зазначалося, дійшов висновку про відсутність підстав для зміни оскаржуваного додаткового рішення про стягнен-ня судових витрат з огляду на клопотання сторони відповідача про зменшення цих витрат.

Стосовно обгрунтування скарги представника ОСОБА_3 тією об-ставиною, що додаткове рішення від 09 березня 2023 року постановлене судом без повідомлення сторони відповідача про день та час цього засідання, то апе-ляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до норм статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відпо-відній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм проце-суального права або неправильне застосування норм матеріального права. По-рушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення спра-ви. Цією статтею ЦПК України визначені також підстави, за яких порушення норм процесуального права тягнуть обов`язкове скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Як наслідок, вирі-шення судом питання лише про розподіл витрат позивача на професійну прав-ничу допомогу у цій справі шляхом ухвалення додаткового рішення від 09 бе-резня 2023 року без участі представника відповідача не є тією обставиною, що тягне скасування чи зміну правильного судового рішення. Тим більше, що пи-тання, на які посилається адвокат, у визначених цивільним процесуальним зако-ном межах розглянуті апеляційним судом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узго-джених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням пра-восуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути на-лежним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт пер-ший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ). Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення на-ціонального суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргу-ментів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказа-ми, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в ме-жах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність об-ставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встанов-леними; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки зміна рішення суду першої інстанції має місце не за ініціативи відповідача, перерозподілу судових витрат у цій справі не потребується.

Керуючись нормами статей 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представниці Товариства з обмеженою відповідаль-ністю «Поділля Агропродукт» адвокатки Андрейчук Альони Ігорівни задоволь-нити частково.

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідаль-ністю «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевського Олексія Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2023 року змінити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Абзац другий резолютивної частини рішення від 31 січня 2023 року ви-класти у такій редакції: «Усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 3,7740 га, кадастровий номер :06:005:0021, розташованою на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької об-ласті, шляхом повернення цієї земельної ділянки власнику ОСОБА_2 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт»», право оренди за яким зареєстроване у Державному реєстрі ре-чових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У решті рішення суду першої інстанції від 31 січня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію частково зміненого за редакцією цієї постанови рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2023 року.

Додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької облас-ті від 09 березня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку із апеляційним провадженням у цій справі зали-шити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верхов-ного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складений 25 травня 2023 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський