УХВАЛА

22 листопада 2023 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О. В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зняття арешту

В засіданні приймали участь:

скаржник: ОСОБА_1 ;

представник відділу ДВС: Мічуда Є. В.

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду зі скаргою на бездіяльність начальника відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зняття арешту, згідно з якою просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність начальника відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 накладених постановою, серія та номер б/н від 02.07.2010 та постановою, серія та номер б/н, від 22.04.2010;

- зобов`язати начальника відділу Державної виконавчої служби у місті і Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження: серія та номер б/н, від 02.07.2010 (номер запису обтяження №8577237); серія та номер б/н, від 22.04.2010 (номер запису обтяження №8577264).

В обґрунтування скарги зазначає, що 05.09.2006 згідно з договором купівлі-продажу №6063 ОСОБА_1 (надалі - боржник) придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . 24.10.2008 Рівненською міською радою видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №345047, згідно з яким ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:070:0360 площею 0,0477 га. Скаржником по справі отримано Інформаційну довідку Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власні нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №345668957, згідно з якої вбачається, що:

- 02.07.2010 внесено запис про обтяження №8577237 на все вищезазначене майно згідно з постановою, серія та номер б/н виданою 02.07.2010 відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції;

- 24.09.2010 внесено запис про обтяження №8577264 на все вищезазначене нерухоме майно згідно з постановою, серія та номер б/н виданої 22.04.2010 відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

07 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою щодо зняття арештів з майна. 14.09.2023 начальником відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наталією Іщук надано відповідь на заяву від 07.09.2023 щодо зняття арештів з майна за №212580, згідно з якою повідомлено, що відповідно до даних АСВП відсутні відомості, що стосуються арештів №б/н від 02.07.2010, номер обтяження №8577237 та №б/н від 22.04.2010, номер обтяження №8577264, з яких можливо встановити на підставі яких виконавчих проваджень у 2010 році накладалися арешти на майно ОСОБА_1 . Додатково повідомлено, що відповідно до п.1,2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 передані до архіву органу ДВС, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. ОСОБА_1 вважає таку відмову незаконною та такою, що шкодить його правам та інтересам, порушує право власності.

Ухвалою суду від 07.11.2023 року призначено скаргу до розгляду у судовому засіданні.

22 листопада 2023 року від відділу ДВС у м.Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надійшов відзив на скаргу, згідно з яким представник відділу повідомляє, що в АСВП відсутні дані, які можуть ідентифікувати, відповідно до яких виконавчі документи від 02.07.2010 та від 22.04.2010 накладалися арешти на майно ОСОБА_1 . Відтак, відсутня можливість встановити які підстави накладення арешту на майно, так і наявність підстав для його зняття. Просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 22.11.2023 скаржник скаргу підтримав частково. Просив суд зобов`язати начальника відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з його майна.

Представник Відділу ДВС у судовому засіданні 22.11.2023 заперечив щодо задоволення скарги з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, судом встановлено таке.

Щодо строку звернення із вказаною скаргою до суду необхідно зазначити, що за приписами ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

07 вересня 2023 року скаржник звернувся до відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою щодо зняття арештів з майна. 14.09.2023 начальником відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наталією Іщук надано відповідь на заяву від 07.09.2023. Скаржник стверджує, що бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна є триваючим правопорушенням, а тому може бути оскаржена в будь-який час шляхом подання скарги в порядку, передбаченому ЦПК України.

Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Аналогічні за змістом правові позиції щодо застосування норм права видкладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 у справі №760/19348/2011, від 14.08.2023 у справі №927/322/14.

За наведеного, суд вважає, що скарга подана до суду в межах строку визначеного ст. 449 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено таке.

Згідно з копією договору купівлі-продажу №6063 від 05.06.2006 ОСОБА_1 (надалі - боржник) придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №345047 від 24.10.2008, виданого Рівненською міською радою, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:070:0360 площею 0,0477 га.

Відповідно до Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власні нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №345668957, вбачається, що:

- 02.07.2010 внесено запис про обтяження №8577237 на все вищезазначене майно згідно з постановою, серія та номер б/н виданою 02.07.2010 відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції;

- 24.09.2010 внесено запис про обтяження №8577264 на все вищезазначене нерухоме майно згідно з постановою, серія та номер б/н виданої 22.04.2010 відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

Як встановлено судом, 07 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою щодо зняття арештів з майна. 14.09.2023 начальником відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наталією Іщук надано відповідь на заяву від 07.09.2023 щодо зняття арештів з майна за №212580, згідно з якою повідомлено, що відповідно до даних АСВП відсутні відомості, що стосуються арештів №б/н від 02.07.2010, номер обтяження №8577237 та №б/н від 22.04.2010, номер обтяження №8577264, з яких можливо встановити на підставі яких виконавчих проваджень у 2010 році накладалися арешти на майно ОСОБА_1 .

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 57 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у справі виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття обтяження з нерухомого майна скаржника, що було накладено 02.07.2010 за № 8577237 та 24.09.2010 за № 8577264 державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії на стадії його завершення. Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 07.09.2023 про зняття арештів поза межами виконавчого провадження відділом ДВС було відмовлено зняти арешти з майна боржника.

Суд враховує, що застосування державним виконавцем наданого йому широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до його обов`язку, визначеного статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, суд зауважує, що застосування арештів майна боржника як обмежувальні заходи не повинні призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зазначає, що відділом ДВС не доведено суду підстав збереження арештів, накладених на майно ОСОБА_1 у 2010 році.

У даній ситуації суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 12 років) нескасованих арештів на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження: серія та номер б/н від 02.07.2010, номер запису обтяження №8577237; серія та номер б/н від 22.04.2010, номер запису обтяження №8577264.

З огляду на викладене вище, скарга ОСОБА_1 на бездіяльність начальника відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зняття арешту підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. 260, 353, 354, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зняття арешту задовольнити частково.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерхомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження:

- серія та номер б/н від 02.07.2010, номер запису обтяження №8577237;

- серія та номер б/н від 22.04.2010, номер запису обтяження №8577264.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складене та підписане 27.11.2023.

Суддя Левчук О. В.