КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Зазначив, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_1 до складу спадкового майна увійшла, зокрема, квартира АДРЕСА_1 . 23 травня 2013 року відповідач ОСОБА_2 подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округа Сікуцькому О.А. заяву про прийняття спадщини ОСОБА_1 за заповітом, посвідченим 29 жовтня 1993 року секретарем виконкому Березанської міської Ради народних депутатів Баришівського району Київської області Кохан М.М. Заповіт ОСОБА_1 та отримані відповідачем на його підставі свідоцтва про право на спадщину на об`єкти нерухомого майна, зокрема і на спірну квартиру, визнані недійсними на підставі рішення Печерського районного суду м.Києва від 22 травня 2017 року по цивільній справі № 757/24826/14-ц. Рішенням цього ж суду за ним визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . З моменту відкриття спадщини після смерті батька він набув право на 1/2 частину спірної квартири. У грудні 2018 року йому стало відомо, що спірна квартира на підставі договору найму (оренди) від 28 квітня 2015 року № 1 була передана відповідачем в строкове платне користування орендарю - ТОВ «Міжнародна юридична компанія Гапоненко Роман і партнери». Наданими орендарем копіями додаткових угод до договору найму (оренди), розписок та фіскальних чеків на підтвердження отримання орендних платежів за користування квартирою підтверджується факт отримання відповідачем ОСОБА_2 та його уповноваженою особою ОСОБА_3 грошових коштів за період з 28 квітня 2015 року до 30 серпня 2018 року на загальну суму 1 155 000,00 грн. Між ним і відповідачем ОСОБА_2 договори з приводу квартири чи управління нею не укладалися, а тому він має право половину коштів, які отримані відповідачем як дохід за використання квартири, яка належать йому на праві власності.

Позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 589 500,00 грн. як 1/2 частину коштів, отриманих відповідачем в якості доходу від користування належною позивачу частиною квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року скасовано, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Додатковим рішенням цього ж суду від 11 вересня 2023 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 44 000 грн. відмовлено. Заяву представника ОСОБА_2 про вирішення питання щодо розподілу судових витрат задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. У задоволенні інших вимог заяви ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20 червня 2023 року і додаткове рішення цього ж суду від 11 вересня 2023 року. Просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає помилковими висновки суду про недоведеність здійснення розрахунків за договором найму (оренди) від 28 квітня 2015 року. Копії розписок про отримання коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є належними доказами. Суд безпідставно послався на неналежне посвідчення копії розписок, які долучені до матеріалів справи. ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення клопотання його представника про відшкодування витрат на правничу допомогу, а також відмовити відповідачу у відшкодуванні витрат на правову допомогу

Представник ОСОБА_2 подав відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 . Просить залишити без змін оскаржувані судові рішення.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційні скарги та просять їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який є батьком позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

24 травня 2013 року приватний нотаріус Сікуцький О.В. видав ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 за заповітом ОСОБА_1 , в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 .

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сікуцький О.А. про визнання недійсним заповіту, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини.

ОСОБА_2 згідно договору найму (оренди) № 1 від 28 квітня 2015 року передав ТОВ «Міжнародна юридична компанія Гапоненко Роман і партнери» в тимчасове оплатне володіння та користування (оренду) приміщення квартири АДРЕСА_1 . Між ОСОБА_2 та ТОВ «Міжнародна юридична компанія Гапоненко Роман і партнери» були укладені: 28 квітня 2015 року додаткова угода № 1 до договору найму (оренди) № 1 від 28 квітня 2015 року; 01 червня 2015 року додаткова угода № 2 до договору найму (оренди) № 1 від 28 квітня 2015 року, 02 червня 2016 року додаткову угоду № 3 до договору найму (оренди) № 1 від 28 квітня 2015 року, яким змінювався розмір орендної плати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року та постановою Верховного Суду від 25 липня 2018 року, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сікуцький О.А., про визнання недійсним заповіту, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини.

Вказаним рішенням суду, зокрема, визнано недійсним посвідчений 29 жовтня 1993 року секретарем виконкому Березанської міської Ради народних депутатів Баришівського району Київської області Кохан М. М. заповіт від імені ОСОБА_4 , а також визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 зареєстровано 21 вересня 2018 року.

25 вересня 2018 року ОСОБА_1 здійснив відчуження 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 .

Відповідно до положень ст. ст. 1218, 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Зокрема, такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Право власності спадкоємця на нерухоме майно, що входить до складу спадщини, виникає з моменту державної реєстрації такого права. До моменту ж такої реєстрації спадкоємцю належить право очікування набуття у власність відповідного спадкового майна (часто поєднане з правом володіння ним), яке в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод повною мірою становить зміст права власності й підлягає захисту національними судами як таке.

Таким чином, відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення спадкоємця майнових прав щодо нерухомого спадкового майна.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (частина перша статті 761 ЦК України).

За загальним правилом саме власник тієї або іншої речі, реалізовуючи право власності, укладає договір найму. Він може це здійснювати безпосередньо або ж за допомогою представника. Проте, не виключається укладення договору найму й особою, якій належать майнові права на предмет найму.

Аналіз частини першої статті 761 ЦК України свідчить, що до особи, якій належать майнові права, відноситься також спадкоємець, який прийняв спадщину у вигляді права власності на нерухоме майно, але не отримав свідоцтво про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права власності на таке майно.

Отже, відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи (позивача) прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Відповідно до положень ст. 359 ЦК України продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення половини грошових коштів, отриманих за здачу в найм (оренду) квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з права позивача отримати доходи з часу відкриття спадщини, оскільки з часу відкриття спадщини спадкове майно належить двом спадкоємцям. Разом з тим на думку суду долучені ОСОБА_1 копії розписок позбавлені правового змісту, на їх підставі неможливовстановити суму орендної плати за договором найму (оренди) №1 від 28.04.2015.Також не доведено, що частину грошових коштів за оренду квартири отримала уповноважена особа відповідача. Договором передбачено право ОСОБА_3 отримати грошові кошти лише в сумі 1000,00 грн. В матеріалах справи відсутні докази передачі ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_2 за договором найму (оренди). Надані розписки про отримання грошових коштів є суперечливими, грошові кошти в різних сумах одночасно отримувалися і за Договором найму (оренди) № 1 від 28 квітня 2015 року ,і за додатковими угодами. Вказані в розписках реквізити договорів не є унікальними, а походження розписок є незрозумілим. Суд врахував, що копії наданих позивачем розписок не посвідчені належним чином - на кожному з долучених до справи аркушів розміщено копію двох розписок, але завірені лише розписки нижнього ряду і то особою, яка не має прямого відношення до сторін договору оренди. Суд звернув увагу на те, що видача готівки підприємствами оформлюється видатковим касовим ордером або видатковими відомостями. Саме ці первинні документи є тими письмовими доказами якими орендар за договором оренди міг підтвердити факт оплати готівкових коштів фізичній особі - орендодавцю.

Рішення суду першої інстанції в частині висновку про право ОСОБА_1 на отримання доходів з найму (оренди) нерухомого майна з часу відкриття спадщини відповідачем ОСОБА_2 не оскаржено, а тому колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про недоведеність здійснення розрахунків за договором найму (оренди) від 28 квітня 2015 року та отримання ОСОБА_2 коштів за вказаним договором.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження обставин отримання ОСОБА_2 орендної плати від здачі в оренду квартири АДРЕСА_1 на підставі укладеного 28 квітня 2015 року договору найму (оренди) позивач посилався на копії розписок ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про отримання коштів, які стосуються отримання орендної плати за період з квітня 2015 року по 24 вересня 2018 року.

Копії вказаних документів були надані ОСОБА_1 на його запит ТОВ «Міжнародна юридична компанія Гапоненко Роман і партнери», яке було орендарем нерухомого майна. Копії розписок містять чіткі посилання на отримання ОСОБА_2 коштів за договором найму (оренди) № 1 від 28 квітня 2015 року та додатковими угодами №1, 2, 3 від 28 квітня 2015 року, 01 червня 2015 року та 02 червня 2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував факт укладення ним договору оренди квартири з ТОВ «Міжнародна юридична компанія Гапоненко Роман і партнери» та подовження дії договору оренди протягом спірного періоду.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів на спростування наданих ОСОБА_1 доказів, а не надав доказів на спростування розміру отриманої орендної плати за строк оренди з квітня 2015 року по 24 вересня 2018 року. Матеріали справи не містять доказів існування між ОСОБА_2 та ТОВ «Міжнародна юридична компанія Гапоненко Роман і партнери» інших договірних правовідносин, ніж оренда.

Надані ОСОБА_1 копії розписок є належними доказами отримання відповідачем ОСОБА_2 коштів за договором оренди найму (оренди) № 1 від 28 квітня 2015 року та додатковими угодами до нього.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про недоведеність повноважень у отримувача коштів ОСОБА_3 за укладеним відповідачем договором оренди, а також неможливість доведення факту передачі коштів за договором від ТОВ «Міжнародна юридична компанія Гапоненко Роман і партнери» розписками.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та умовам договору оренди. Пунктом п. 4.2. договору оренди найму (оренди) № 1 від 28 квітня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Міжнародна юридична компанія Гапоненко Роман і партнери», передбачено, що орендна плата сплачується безготівково на вказаний у реквізитах розрахунковий рахунок орендодавця або готівкою під розписку орендодавцю або його представнику. Пунктом 9.5. договору визначена уповноважена особа представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Відповідно до наданих ОСОБА_1 копій розписок та наведених розрахунків, 1/2 частина коштів, отриманих ОСОБА_2 як орендна плата за договором найму (оренди) № 1 від 28 квітня 2015 року з урахуванням додаткових угод, становить 589 500,00 грн. Вказана сума коштів відповідає умовам договору найму (оренди) № 1 від 28 квітня 2015 року з урахуванням додаткових угод.

Будучи стороною договору та маючи у своєму розпорядженні всі документи, пов`язані із укладенням і виконанням договору, ОСОБА_2 не спростував наданих позивачем розрахунків. А тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 1/2 частини доходу від користування квартирою АДРЕСА_1 в сумі 589 500,00 грн. є законним та обґрунтованими.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно, підлягає скасуванню і додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року, яке є невід`ємною частиною від рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року, питання розподілу судових витрат підлягає перерозподілу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 35 370,00 грн. витрат по сплаті судового збору, з яких: 5895,00 грн. - за подання позовної заяви, 8842,50 грн. - за подання апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року, 11 790,00 грн. - за подання касаційної скарги, 8842,50 грн. - за подання апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 порушив питання про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі у розмірі 44 000,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надав суду копію укладеного з АБ «Марини Богуш «Алтана» договору про надання правової допомоги від 15 листопада 2022 року та акту від 26 червня 2023 року, відповідно до яких розмір витрат на правничу допомогу склав 44 000,00 грн. (20 000,00 грн. - фіксована ставка за ознайомлення з матеріалами справи, підготовку процесуальних документів, 24 000,00 грн. - за представництво прав позивача в судових засіданнях).

Відповідачем не надав доказів неспівмірності вказаних витрат.

Надання ОСОБА_1 правничої допомоги підтверджується матеріалами справи.

Відтак, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 44 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину доходу від користування квартирою АДРЕСА_1 в сумі 589 500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 35 370,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 44 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Матвієнко Ю.О.