ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3864/23 Справа № 212/1128/20 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №212/1128/20 за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору на постачання теплової енергії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2023 року (суддя Дехта Р.В., повний текст судового рішення складено 07 лютого 2023 року),

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулося до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору на постачання теплової енергії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що основним предметом діяльності підприємства є виробництво, транспортування, постачання та реалізація теплової енергії, а також надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам. Підприємство має відповідні ліцензії на право виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер довідки № 188962493 від 15 листопада 2019 року 78/100 частки нежитлового приміщення, загальною площею 71,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 . У зв`язку з вищевикладеним, підприємством складено і направлено шляхом поштового зв`язку, на адресу відповідача два примірники договору на постачання теплової енергії № 11804 від 12 грудня 2019 року, підписаних та скріплених печаткою з боку КПТМ «Криворіжтепломережа». Однак, дані договори не підписані відповідачем та повернуті за закінченням строку зберігання. Тому, позивач просив суд визнати укладеним договір на постачання теплової енергії № 11804 від 12 грудня 2019 року між КПТМ «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2023 року позов КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору на постачання теплової енергії задоволено.

Визнано укладеним між Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 договір на постачання теплової енергії №11804 від 12 грудня 2019 року в редакції позивача.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу надати його представнику ОСОБА_2 ознайомитись з матеріалами справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд порушив його права та інтереси через його представника ОСОБА_2 , якого суддя Дехта Р.В допустив до участі у справі, проте позбавив права на ознайомлення с матеріалами справи для належного і якісного встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо), що не можливо було зробити без ознайомлення зі справою його представника.

У відзиві на апеляційну скаргу КПТМ «Криворіжтепломережа» зазначив, що заявлене клопотання представника відповідача під час розгляду справи було нічим іншим, як затягуванням розгляду справи, оскільки сам відповідач напередодні розгляду справи сам знайомився з матеріалами справи. Зазначив, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, а отже не отримує послуги для власних потреб, як передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги», так як приміщення є нежитлове, а отже його цільове призначення не для потреб проживання, а для ведення господарської діяльності. ОСОБА_1 свого часу вів підприємницьку діяльність, у тому числі у спірному приміщені. Проте зараз підприємницька діяльність припинена, але цільове призначення приміщення «не житлове» не змінено, тобто так і лишилося для потреб підприємницької діяльності.

У відповідь на відзив ОСОБА_1 зазначив, що позивачем подано позов 13 лютого 2020 року, на той час і до 21 січня 2022 року він був ФОП, отже позов від КПТМ «Криворіжтепломережа» поданий процесуально не за належністю, бо мав подаватися до господарського суду, про що його представник зазначав у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача КПТМ «Криворіжтепломережа» Федоренко В.С. у судовому засіданні апеляційного суду просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер довідки №188962493 від 15 листопада 2019 року 78/100 частки нежитлового приміщення загальною площею 71,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 (а.с. 10).

З статуту КПТМ «Криворіжтепломережа» вбачається, що підприємство створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії, а також надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам, основним предметом діяльності комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» є виробництво теплової енергії.

Будинок АДРЕСА_2 є багатоквартирним, опалення до приміщення № 52 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку.

Листом від 13 грудня 2019 року за вихідним № 2188/13 КПТМ «Криворіжтепломережа» направлено відповідачу цінним листом з описом вкладення на адресу реєстрації два примірника договору на постачання теплової енергії № 11804 від 12 грудня 2019 року разом з додатком-розрахунком обсягу теплової енергії (а.с. 15).

Згідно змісту запропонованого договору його предметом є постачання споживачеві теплової енергії для потреб опалення в кількості, у строки та на умовах, що зазначені в цьому договорі. Початок та кінець опалювального періоду встановлюється рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради. Об`єктом теплоспоживання є нежитлове приміщення вбудоване в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , опалювальною площею 55,6 кв.м з приладом обліку; теплове навантаження на опалення - 0,0041 Гкал/год. Тариф на теплову енергію (на момент укладання договору) становить: за 1 Гкал -1715,148 грн з ПДВ (згідно постанови НКРЕКП № 1715 від 10 грудня 2018 року). Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач на протязі розрахункового періоду сплачує постачальнику вартість зазначеної в договорі місячної кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця. Остаточний розрахунок проводиться споживачем до 20 числа наступного за розрахунковим місяця. За несвоєчасне внесення плати з споживача стягується пеня у розмірі 0,1% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. У разі ненадання теплової енергії, надання її не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, постачальник проводить перерахунок розміру плати, але тільки у разі відсутності приладу обліку теплової енергії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від укладення договору на умовах запропонованих КПТМ «Криворіжтепломережа», на основі тарифів на теплову енергію для потреб інших споживачів, встановлених уповноваженим органом, хоча належне йому приміщення опалюється від централізованої системи теплопостачання.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та вирішення справи судами, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Господарським кодексом України (далі ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За частиною 1 статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо), або відмовиться від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання, перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд, відповідно до нормативів норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги.

Предметом спору у даній справі є визнання укладеним договору про постачання теплової енергії ОСОБА_3 як споживача, тобто фактично зобов`язання укласти договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, на визначених позивачем умовах.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який є суб`єктом підприємницької діяльності, яку він здійснює у нежитловому приміщенні АДРЕСА_3 , а відтак, спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно із частиною 1 статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина 1 статті 320 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно із частиною 1 статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 50 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно із частиною 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10, від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 335/11807/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 486/836/18, від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17, дійшла висновку, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.

До відзиву на апеляційну скаргу КПТМ «Криворіжтепломережа» надав витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10 квітня 2023 року, з якого вбачається, що ФОП ОСОБА_1 з 29 серпня 2001 року перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Криворізька північна ДПІ (Покровський р-н м. Кривий Ріг). Основний вид діяльності: 23.69 Виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу (а.с. 175).

За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовом до суб`єкта підприємницької діяльності, яку він здійснює у приміщенні АДРЕСА_3 , а відтак, спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Проте, наведене залишилося поза увагою суду першої інстанції, який належним чином не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина 2 статті 377 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанцій скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На виконання вимог частини 1 статті 256 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, та він має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 374, 377, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору на постачання теплової енергії закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 травня2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста