Постанова

Іменем України

26 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 462/109/21

провадження № 61-5924св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю, Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на постанову Львівського апеляційного суду від 24 травня 2022 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - АТ «Креді Агріколь Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

На обґрунтування позову посилалося на таке.

19 червня 2007 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (далі - АТ «Індустріально-експортний банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк»), правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 117/07-Ф, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 115 000,00 дол. США строком до 18 червня 2017 року.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором від 19 червня 2007 року № 117/07-Ф, ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2011 року позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту від 19 червня 2007 року № 117/07-Ф у розмірі 875 555,17 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Посилаючись на те, що зазначене судове рішення виконане боржниками лише 30 листопада 2020 року, а тому банк на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) має право на стягнення з відповідачки трьох відсотків річних та інфляційних втрат, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 за період з 05 січня 2018 року до 30 листопада 2020 року три відсотки річних у розмірі 75 940,73 грн та інфляційні втрати у розмірі 152 0660,13 грн.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року, з урахуванням виправленої в резолютивній частині рішення описки ухвалою суду від 01 червня 2021 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» 75 940,73 грн - три відсотки річних, нарахованих за період з 05 січня 2018 року до 30 листопада 2020 року за невиконання грошового зобов`язання, та 152 060,13 грн - інфляційні втрати за період з 05 січня 2018 року до 30 листопада 2020 року, а всього 228 000,86 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність правових підстав для їх задоволення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 24 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог АТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, нарахованих за період з 05 січня 2018 року до 30 листопада 2020 року, в розмірі 152 060,13 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги АТ «Креді Агріколь Банк».

Зменшено загальний розмір заборгованості з 228 000,86 грн до 75 940,73 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» у повному обсязі, суд першої інстанції не врахував, що кредит надавався позичальнику в іноземній валюті, заборгованість за кредитним договором стягнуто за рішенням суду в національній валюті - гривні, але в еквіваленті до іноземної валюти за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ), а тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин норми статті 625 ЦК України в частині стягнення з позичальника інфляційних втрат.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У липні 2022 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції, в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат скасувати та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Оскільки рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2011 року заборгованість за договором кредиту стягнуто у національній валюті - гривні, без визначення еквіваленту в іноземній валюті, то на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати відповідно до статті 625 ЦК України.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 26 червня 2018 року у справі

№ 526/16692/16-ц; відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 625 ЦК України у випадку заявлення банком вимог про стягнення інфляційних втрат, коли боржник за кредитним договором отримав кредит в іноземній валюті, проте не виконує судове рішення, яким борг стягнуто у валюті України - гривні.

Рішення суду апеляційної інстанції оскаржується в частині вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат, а тому в іншій частині не є предметом перегляду в касаційному порядку (стаття 400 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Креді Агріколь Банк» на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд урахував, що касаційна скарга АТ «Креді Агріколь Банк» подана на судове рішення у малозначній справі, яке відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Водночас, зважаючи на обґрунтованість доводів заявника про те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, зокрема можливості стягнення за позовом банку інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України у випадку, коли боржник за кредитним договором отримав кредит в іноземній валюті, проте не виконує судове рішення, яким борг стягнуто у валюті України - гривні, Верховний Суд дійшов висновку, що постанова Львівського апеляційного суду від 24 травня 2022 року підлягає касаційному оскарженню, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2023°року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Суди встановили, що 19 червня 2007 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 117/07-Ф, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в іноземній валюті у розмірі 115 000,00 дол. США, строком до 18 червня 2017 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2012 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 875 555,17 грн, державне мито в розмірі 1 700,00 грн та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Постановою старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 12 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57410769 з примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2011 року щодо боржника ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. від 25 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження № 58478531 з примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова щодо боржника ОСОБА_3 , яка є правонаступником ОСОБА_2

30 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шмідт К. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 58478531 у зв`язку з надходженням 30 листопада 2020 року на рахунок приватного виконавця коштів від реалізації на електронних торгах, проведених Державним підприємством «Сетам», майна боржника - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та сплати боргу в повному обсязі у сумі 858 307,67 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

У постанові від 16 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/21962/15-ц відступила від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 520/16692/16-ц, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти».

Аналізуючи наведені норми матеріального права, правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, необхідно дійти висновку про те, що грошове зобов`язання це - цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей.

У справі, що переглядається, у відповідачки виник юридичний обов`язок здійснити відповідний платіж на виконання рішення суду, яким з неї стягнуто заборгованість на користь кредитора у національній валюті - гривні, без зазначення її еквіваленту в іноземній валюті, тобто втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції не будуть відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Вирішуючи позовні вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення інфляційних втрат, суд першої інстанції, установивши, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2011 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2012 року, виконане лише 30 листопада 2020 року, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача, відповідно до статті 625 ЦК України, права на стягнення інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду за період з 05 січня 2018 року до 30 листопада 2020 року.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі № 310/7482/17, від 19 травня 2022 року у справі № 127/17882/15-ц.

АТ «Креді Агріколь Банк» як на підставу касаційного оскарження, також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема щодо стягнення за позовом банку інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України у випадку, коли боржник за кредитним договором отримав кредит в іноземній валюті, проте не виконує судове рішення, яким борг стягнуто у валюті України - гривні.

Зважаючи на те, що такий висновок по сутівикладено у згаданих постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 127/17882/15-ц та від 19 травня 2022 року у справі № 127/17882/15-ц, необхідності у формуванні власного висновку щодо застосування статті 625 ЦК України у подібних правовідносинах немає.

Узагальнюючи наведене, необхідно дійти висновку, що доводи касаційної скарги про помилкове неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц та постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 526/16692/16-ц, є обґрунтованими, а тому постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог АТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат підлягає скасуванню із залишенням в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» інфляційних втрат, яке відповідає закону, то постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання касаційної скарги АТ «Креді Агріколь Банк» сплатило 4 561,82 грн судового збору.

Тому з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» підлягають стягненню 4 561,82 грн - витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного суду від 24 травня 2022 року в частині вирішення вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» інфляційних втрат у розмірі 152 060,13 грн скасувати.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року у зазначеній частині залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» 4 561,82 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору, понесених за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її°прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко