Провадження № 4-с/127/44/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Воробйов В.В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці щодо накладення арешту на майно боржника, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці щодо накладення арешту на майно боржника.

Вивчивши зазначену скаргу, суд дійшов висновку, що скарга не може бути прийнята до провадження з таких підстав.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто за змістом цієї норми в порядку ст. 447 ЦПК України зі скаргою на дії державної виконавчої служби може звернутися саме сторона виконавчого провадження та під час виконання рішення судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства.

Також у п.п. 1, 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Зі змісту скарги вбачається, що на належний ОСОБА_1 транспортний засіб марки SSANG YONG модель KYRON V 2.0 XDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , протягом 2010 року, 2011 року та 2012 року було накладено три арешти Вишенським ВДВС ВМУЮ (наразі Перший відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці), про які йому не було відомо. Про існування вказаних обставин заявник дізнався лише в сервісному центрі МВС, коли бажав переоформити транспортний засіб. Вказуючи на порушення його майнових прав з посиланням, зокрема, на положення ст. 391 ЦК України (який є способом захисту за вимогами негаторного позову) вважає, що існують підстави для зняття арештів. При цьому, заявник вказує, що відповідно до відповіді на запит Департамент ДВС та Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області відкриті виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 відсутні.

Також, за даними АСДС Вінницького міського суду Вінницької області не підтверджується, а матеріали поданої скарги також не містять будь-яких доказів по обставинам того, що заявник ОСОБА_1 є чи був стороною по справі, яка розглядалася Вінницьким міським судом Вінницької області в порядку цивільного судочинства, та на підставі якої органами виконавчої служби накладались оскаржувані арешти.

Таким чином, в даному випадку не вбачається підстав можливості реалізації заявником ОСОБА_1 процесуального права на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки законом передбачений інший порядок судового захисту, а саме звернення до суду з відповідними позовними вимогами про зняття арешту з майна в позовному провадженні,

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21).

З огляду на викладене у прийняті скарги ОСОБА_1 до провадження слід відмовити.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в діючій редакції) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З огляду на викладене, зважаючи, що судом не встановлено, що ОСОБА_1 є чи був стороною виконавчого провадження під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до норм ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у прийняті до провадження вказаної скарги.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст. 186, ст.ст. 259-261, 353, 354, 447, 448 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийняті до провадження скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці щодо накладення арешту на майно боржника.

Роз`яснити заявнику його право на звернення до суду з позовними вимогами про зняття арешту з майна у порядку позовного провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: