КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/627/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області в складі судді Соловей Г.В., постановлену в м. Фастів 07 серпня 2023 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця в частині закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду та скасування постанови,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою, просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубчак І.О. щодо винесення постанови від 21 липня 2023 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 381/627/22, виданого 09 червня 2023 року Фастівським міськрайонним судом Київської області, визнати постанову неправомірною та скасувати її, зобов`язати Фастівський відділ державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 381/627/22 про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, та моральної шкоди, у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Скаргу мотивовано тим, що постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року частково задоволено його апеляційну скаргу, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2022 року в частині стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, скасовано та ухвалено в цій частині вимог нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5000 грн. та судовий збір 318,58 грн.

На виконання вказаної постанови 09 червня 2023 року було видано виконавчий лист, з виконання якого постановою старшого державного виконавця Фастівського відділу державної виконавчої служби 14 червня 2023 року було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» про роз`яснення постанови. Постановою старшого державного виконавця Фастівського відділу державної виконавчої служби 21 липня 2023 року закінчено виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». З даною постановою погодитися не може, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови встановлено фактичне повне виконання рішення, однак насправді мало місце неповне (часткове) виконання рішення, тобто стягнуто з боржника 4025 грн., які перераховані стягувачу 18 липня 2023 року, в той час як рішеннями судів на його користь було стягнуто 5000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також судовий збір 318,58 грн. Отже, державний виконавець дійшов необґрунтованого та передчасного висновку щодо фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом, не вчинив дій, передбачених чинним законодавством, щодо перевірки належного виконання рішення суду, не перевірив наявності у стягувача належних і допустимих доказів фактичного виконання боржником постанови апеляційного суду та відповідно дійшов необґрунтованого висновку про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2023 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги наводив положення ст. 124, 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 447, 451 ЦПК України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 1, 2, 3, 18, 39 Закону України «Про виконавче провадження», положення Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Повторно наводив обставини справи, зазначені в поданій до суду першої інстанції скарзі на дії і рішення державного виконавця.

Вказував, що державним виконавцем фактично допущено невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів в сумі 5000 грн., оскільки на рахунок державної виконавчої служби надійшли кошти, стягнуті з боржника в сумі 4025 грн., в той час як виконавчий лист містить стягнення з боржника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5000 грн. Тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови від 21 липня 2022 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень без наявності підтвердження надходження коштів в сумі 5000 грн.

Зазначив, що суд першої інстанції помилково не звернув увагу на резолютивну частину рішення апеляційного суду та погодився з прийнятим рішенням державного виконавця, що виконавче провадження підлягає закінченню в разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, проте не врахував, що середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні мають різну правову природу. Застосувавши категорію середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з невідомо яких підстав, оскільки в судовому рішенні стягувалась сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Наводив правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19 про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч. 2 ст. 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст. 117 КЗпП України, мають різну правову природу.

Вважав, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки ухвалі Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року в справі № 381/627/23, якою у задоволенні заяви КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» про роз`яснення постанови було відмовлено.

Від Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ). надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій державний виконавець Дубчак І.О. вказувала на безпідставність апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення, оскільки 21 липня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду і сплатою боржником коштів в розмірі 4025 грн., відрахувавши ПДФО та військовий збір згідно платіжної інструкції № 6753 від 18 липня 2023 року. Зазначала, що суд, визначаючи середній заробіток працівника за час вимушеного прогулу, попередньо не відраховує з його складу податки, а залишає виконання цього обов`язку роботодавцю.

В судове засідання 22 листопада 2023 року учасники справи не з?явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В зв?язку з вищевикладеним апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року в справі № 381/627/22 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, скасовано, ухвалено в цій частині вимог нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні задоволено частково. Стягнуто з КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» Фастівської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5000 грн. та судовий збір в сумі 318,58 грн. В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2022 року залишено без змін (а. с. 13 - 19).

09 червня 2023 року Фастівським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 381/627/22 (а. с. 26).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року в задоволенні заяви КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» Фастівської міської ради Київської області про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року відмовлено, зазначивши, що рішення є зрозумілим (а. с. 20 - 21).

Постановою старшого державного виконавця Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) від 14 червня 2023 року № НОМЕР_1 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 381/627/22 виданого 09 червня 2023 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення 5000,00 грн. з КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» на користь ОСОБА_1 (а. с. 22).

Листом від 17 липня 2023 року № 08-11/98 КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» Фастівської міської ради Київської області повідомило Фастівський відділ державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ), що платіжним дорученням № 2929 від 14 липня 2023 року перераховано до відділу середній заробіток за період затримки з дня звільнення ОСОБА_1 на суму 4025 грн., відрахувавши ПДФО та військовий збір, та 669 грн. за витрати на проведення виконавчих дій (а. с. 46).

На а. с. 47 - 50 знаходяться копії платіжних інструкцій від 14 липня 2023 року, згідно яких КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» Фастівської міської ради Київської області здійснено оплату на користь Фастівського відділу державної виконавчої служби в розмірі 4694 грн., а також сплачено 900 грн. ПДФО, 75 грн. військового збору, 1100 грн. єдиного соціального внеску.

Платіжною інструкцією № 6753 від 18 липня 2023 року на підставі розпорядження начальника відділу державної виконавчої служби від 18 липня 2023 року № НОМЕР_1 перераховано грошові кошти в сумі 4025 грн. на користь ОСОБА_1 на його рахунок (а. с. 51 - 52).

21 липня 2023 року старшим державним виконавцем Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 381/627/22 виданого 09 червня 2023 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення 5000,00 грн. з Комунального підприємства «Фастівський комбінат комунальних підприємств» на користь ОСОБА_1 в зв`язку з фактичним виконанням рішення (а. с. 23).

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції по суті скарги і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості скарги, оскільки підприємство діяло відповідно до вимог податкового і трудового законодавства і обґрунтовано утримало з визначеної судом суми податки і збори.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, виходячи із наступного.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 ЦПК України.

Закінчуючи виконавче провадження, відкрите на виконання судового рішення про стягнення з КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» Фастівської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, державний виконавець керувався тим, що на депозитний рахунок виконавчої служби надійшли кошти, достатні для погашення заборгованості, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, що свідчить про повне фактичне боржником виконання рішення суду.

З наявних у матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що боржником у виконавчому провадженні КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» Фастівської міської ради Київської області на користь стягувача ОСОБА_1 було перераховано кошти на загальну суму 4025 грн., тобто суму, що стягнута постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року з врахуванням утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Отримання сум у встановленому розмірі ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечується.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 6 частини п`ятої постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року в справі № 755/13639/18 (провадження № 61-2319св19), яка враховується апеляційним судом.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, належним чином дослідивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, з огляду на те, що державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження з примусового виконання постанови Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року діяв в межах вимог, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», оскільки встановив, що боржник перерахував на рахунок відділу державної виконавчої служби середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з вирахуванням усіх необхідних податкових платежів, які в подальшому на підставі розпорядження начальника відділу державної виконавчої служби були перераховані на картковий рахунок стягувача ОСОБА_1 , та дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», для закінчення виконавчого провадження.

При цьому суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам заявника щодо різниці між стягнутої на його користь за судовим рішенням суми та сумою, що надійшла від боржника на виконання цього рішення, зазначивши, що вказані виплати працівнику є його доходом, що підлягає оподаткуванню, забезпечити який є обов`язком роботодавця.

Помилкове зазначення суду першої інстанції, що стягнуті на користь ОСОБА_1 грошові кошти є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не фактично стягнутої судом суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, про що ним зазначено в апеляційній скарзі, є очевидною опискою, правильних в цілому висновків суду першої інстанції не спростовують, з урахуванням правових висновків, викладених у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року в справі № 755/13639/18, з якої вбачається, що справляння податків здійснюється роботодавцем також зі суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд також відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, з посиланням на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19 про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч. 2 ст. 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст. 117 КЗпП України, мають різну правову природу.

За таких обставин, судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.