Справа № 344/4421/23
Провадження № 2/344/1645/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

16 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Домбровської Г.В.

при секретарі c/з Маланій Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» (надалі «Відповідач»), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила розірвати безстроковий трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод»; зобов`язання Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» повернути трудову книжку, що знаходиться в приміщенні заводу, з відповідним записом про її звільнення відповідно до вимог ч.1 ст. 38 КЗпП України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що станом на теперішній час трудові відносини між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод», як сторонами трудового договору фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, тому, враховуючи бажання Позивача припинити трудові відносини з Відповідачем та особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, Позивач позбавлена можливості самостійно зняти трудовий договір з реєстрації і захистити своє право на припинення трудових відносин.

Як зазначено Позивачем в позовній заяві, після виходу з відпустки по догляду за дитиною вона не має зв`язку зі своїм колишнім роботодавцем (Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод»), оскільки телефон не відповідає, а приміщення зачинене.

23 лютого 2023 року Позивач оформила заяву до Відповідача про припинення трудового договору внаслідок його розірвання з ініціативи працівника та направила заяву поштовою кореспонденцією 23 лютого 2023 року на адресу місця реєстрації Відповідача. Але рекомендований лист не отриманий адресатом в зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Враховуючи зазначене, Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом.

Позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справине заперечила.

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківський арматурний завод», явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечило, про причини неявки суду не сповістило, про дату та час судового засідання повідомлялося належним чином, шляхом направлення повісток на зареєстровану у встановленому порядку юридичну адресу, що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі. Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило.

Оскільки Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

01 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод» укладено безстроковий трудовий договір, за умовами якого ОСОБА_1 працювала у Приватному акціонерному товаристві «Івано-Франківський арматурний завод» на посаді юрисконсульта.

Як зазначено у позовній заяві, Позивач працювала у Відповідача до народження дитини, яка народилася у 2015 році (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 20.03.2015 року (а.с.33), та з 2015 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

В подальшому Позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною у зв`язку з народженням у 2018 році другої дитини (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 11.09.2018 року (а.с.34).

Як зазначено у позовній заяві, коли в Позивача виникла необхідність звернутися до керівництва заводу для вирішення питання подальшої трудової діяльності, вона не змогла цього зробити, так як приміщення було зачинене, а телефон не відповідав. Всі спроби зв`язатися з керівництвом заводу виявилися безрезультатними.

Розірвати трудовий договір в Івано-Франківському центрі зайнятості є неможливим, оскільки при припиненні трудового договору обов`язкова присутність обидвох сторін трудового договору.

23 лютого 2023 року ОСОБА_1 оформила заяву до Відповідача про припинення трудового договору внаслідок його розірвання з ініціативи працівника та направила заяву поштовою кореспонденцією 23 лютого 2023 року на адресу місця реєстрації Відповідача.

Вказаний рекомендований лист не отриманий адресатом (Відповідачем) з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання».

У зв`язку із вищевикладеним, Позивач звернулася до суду із позовними вимогами про припинення трудового договору.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін.

Зі змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно з ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

В ході судового розгляду справи Судом встановлено, що після виходу з відпустки по догляду за дитиною Позивач, у зв`язку з неможливістю продовжувати роботу на підприємстві у Відповідача (приміщення зачинені, керівництво відсутнє), поштовим відправленням звернулася письмово із заявою про розірвання трудового договору 23 лютого 2023 року (а.с.6-7).

Вказане поштове відправлення повернулося на адресу Позивача із відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання».

Як стверджує Позивач, її трудова книжка знаходиться на підприємстві, доступу до якого вона не має, всі спроби контакту з керівництвом є безрезультатними.

Вищезазначені обставини свідчать про те, що станом на даний час трудові відносини між Позивачем та Відповідачем сторонами трудового договору фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, тому, враховуючи бажання Позивача припинити трудові відносини з Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод» та особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, Позивач позбавлена можливості самостійно зняти трудовий договір з реєстрації, працевлаштуватися на іншу роботу, і захистити своє право на працю.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

При цьому, Суд звертає увагу на те, що належних доказів, які б спростовували зазначені Позивачем у позовній заяві обставини, або свідчили про існування підстав, які би унеможливлювали розірвання трудового договору між Позивачем та Відповідачем, Відповідачем Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено.

При цьому, статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КЗпП України.

Тобто, розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку.

При цьому ч. 1 ст. 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.

Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.

Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору.

Судом встановлено, що 23.02.2023 року ОСОБА_1 оформила заяву до Відповідача про припинення трудового договору внаслідок його розірвання з ініціативи працівника та направила заяву поштовою кореспонденцією 23 лютого 2023 року на адресу місця реєстрації Відповідача.

Вказаний рекомендований лист не отриманий адресатом (Відповідачем) з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання».

Суд звертає увагу, що добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Невиконання чи неналежне виконання господарських зобов`язань ПАТ «Укрпошта», навіть якщо б останнє і мало місце (чого у цій справі не вбачається), не може бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від розгляду звернень працівників, у тому числі позивача, оскільки у даному випадку це є гарантією передбаченою статтею 43 Конституції України (право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується).

Таким чином, Судом встанволено, що Позивач не була звільненою у визначеному законом порядку, після подачі заяви про звільнення, а тому приходить до висновку про порушення Відповідачем норм трудового законодавства щодо реалізації волевиявлення працівника на звільнення.

Відтак, враховуючи вимоги чинного законодавства, Суд приходить до висновку про існування підстав для розірвання в судовому порядку трудового договору між ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» з 10 березня 2023 року на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням Позивача (згідно заяви про звільнення).

При цьому, датою припинення трудових відносин суд вважає правильним зазначити 10 березня 2023 року, оскільки це є п`ятнадцятим днем з моменту направлення заяви про звільнення за юридичною адресою Відповідача.

Згідно зі статтею 48 КЗпП України облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу.

Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Таким чином, враховуючи факт розірвання трудового договору, Відповдач зобов`язаний видати ОСОБА_1 її трудову книжку із відповідним записом про звільнення за ч. 1 ст 38 КЗпП України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 43 Конституції України,ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст. 24, 36, 38 КЗпП України, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282,288-289ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

2. Розірвати з 10 березня 2023 року дію безстрокового трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківський арматурний завод», , на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

3. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківський арматурний завод», , повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , її трудову книжку з внесеним записом про її звільнення з 10 березня 2023 року за ч.1 ст.38 КЗпП України.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.05.2023 року.

Суддя Домбровська Г.В.