Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2023 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

з участю секретаря Культенко Н.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Лінніка М.С.

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Лінніка М.С. звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 серпня 2017 року вона уклала з відповідачкою ОСОБА_2 договір довічного утримання, завірений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Вороною О.О., згідно якого позивачка передала відповідачці у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , вартістю 79686 грн, реєстраційний номер об`єкта 49, який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер :01:003:0040, яка відчужується разом з будинком, а відповідачка взяла на себе зобов`язання довічно утримувати позивачку, забезпечувати її харчуванням, необхідними лікувальними засобами, одягом, доглядом, побутовими послугами та зберігши в її безкоштовному довічному користуванні будинок. Згідно договору обидві сторони мають право користування будинком і надвірними спорудами та прилеглою земельною ділянкою. Вартість матеріального забезпечення визначена в договорі у розмірі 200 грн. Порядок надання допомоги по догляду встановлюється згідно вказаного договору сторонами по мірі її необхідності.

Позивачка вказує, що перший час після заключення договору довічного утримання відповідачка виконувала покладені на неї зобов`язання, а саме: допомагала по господарству, доглядала за будинком, подвір`ям, городом. Однак, приблизно з 2018 року відповідачка перестала виконувати взяті на себе обов`язки, а саме: перестала звертати увагу на потреби та стан здоров`я відповідачки, не забезпечує її харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, не оплачує комунальні послуги і взагалі перестала з`являтися до позивачки та спілкуватися з нею, хоча від відповідачки находять на банківський рахунок позивачки грошові кошти в розмірі спочатку 200 грн, а в даний час 300 грн, що фактично не може компенсувати невиконання інших умов договору довічного утримання. Позивачка потребує щоденного догляду, часто хворіє, в тому числі з поміщенням до стаціонару. Ліки, які їй призначають для лікування, оплачує церква. Позивачка вдалася до позичок, маж борги. При зверненні за допомогою до сільського старости їй в такій допомозі відмовляють, оскільки в неї є особа, яка повинна надавати їй всі види утримання. На даний час їй допомагають церковна громада та сусіди.

У позивачки неодноразово виникали конфлікти з відповідачкою, у зв`язку з чим викликалися працівники поліції. Відповідачка відмовляється розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку. Всі документи на домоволодіння знаходяться у відповідачки. Останній раз позивачка бачила відповідачку в своєму домоволодінні 16.09.2020 року.

На підставі вищевикладеного позивачка звернулася до суду та просить розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 16.08.2017 року, завірений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Вороною О.О. та повернути сторони у первісний стан.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Лінник М.С. вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вимоги позовної заяви ОСОБА_1 визнала, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем прийнято судом.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.08.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання (догляду), який посвідчено нотаріально Вороною О.О., приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу. Згідно даного договору ОСОБА_1 передає, а ОСОБА_2 отримує у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в АДРЕСА_1 , вартістю 79686 грн, реєстраційний номер об`єкта 49, який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер :01:003:0040, на умовах цього договору, при цьому ОСОБА_2 зобов`язується довічно утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи її харчуванням, необхідними лікувальними засобами, одягом, доглядом, побутовими послугами та зберігши її в безкоштовному довічному користуванні будинок. У обох сторін є право користування як будинком, так і надвірними спорудами та прилеглою земельною ділянкою. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в сумі 200 грн щомісячно. Порядок надання допомоги по догляду встановлюється сторонами по мірі її необхідності.

30.12.2020 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до голови Сагунівської сільської ради з приводу неправомірних дій доглядальниці ОСОБА_2 .

На підставі розгляду заяви Сагунівською сільською радою надано відповідь від 15.01.2021 року №02-14/147 та складено акт обстеження місця проживання від 15.01.2021 року, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 проживає у своєму будинку по АДРЕСА_1 , умови проживання громадянки жахливі, подвір`я не доглянуте, земе6льна ділянка не оброблена, вона не може самостійно займатися доглядом за будинковолодінням та земельною ділянкою, також ОСОБА_1 потребує постійного догляду.

Крім цього, складено акт опитування сусідів та відібрано свідчення у сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили, що ОСОБА_2 перестала виконувати свої зобов`язання по догляду за ОСОБА_1

05.04.2023 року було складено акт обстеження місця проживання ОСОБА_7 , а також акт опитування сусідів від 02.04.2023 року №1, згідно яких підтверджується той факт, що ОСОБА_2 вже довгий період часу, а саме з вересня 2020 року, не проживала з ОСОБА_7 та не виконувала свої обов`язки по її догляду та утриманні.

Згідно виписки Приватбанку від 12.01.2021 року по рахунку ОСОБА_7 за період з 01.06.2018 року по 31.12.2020 року ОСОБА_2 сплачувалися суми матеріального забезпечення, визначені договором довічного утримання від 16.08.2017 року.

Відповідно до довідки про доходи №411553, сума пенсії ОСОБА_7 за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року складає 14459,04 грн.

Згідно з довідкою про доходи №651546, сума пенсії ОСОБА_7 за період з 01.10.2022 року по 31.03.2023 року складає 20623,99 грн.

Крім цього, позивачкою надано до суду ряд медичних документів, якими підтверджено наявність в неї ряду захворювань і призначене лікування, яке потребує фінансових витрат.

Згідно відповіді Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області від 26.04.2023 року №6093/46/01-2023, наданої на запит представника позивача адвоката Лінника М.С., ОСОБА_7 неодноразово зверталася до представників поліції зі скаргами щодо конфліктів зі своєю доглядальницею, а саме 09.11.2019 року, 31.01.2020 року, 22.02.2020 року, 17.11.2020 року.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частиною 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено що 16 серпня 2017 року сторони уклали договір довічного утримання, завірений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Вороною О.О., згідно якого позивачка передала відповідачці у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в АДРЕСА_1 , вартістю 79686 грн, реєстраційний номер об`єкта 49, який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер :01:003:0040, яка відчужується разом з будинком, а відповідачка взяла на себе зобов`язання довічно утримувати позивачку, забезпечувати її харчуванням, необхідними лікувальними засобами, одягом, доглядом, побутовими послугами та зберігши в її безкоштовному довічному користуванні будинок.

З наведених обставин судом встановлено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_2 перестала виконувати свої обов`язки по догляду та утримання ОСОБА_7 , передбачені Договором довічного утримання від 16.08.2017 року.

Враховуючи вказані обставини справи, а також той факт, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 200, 206, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Розірвати договір довічного утримання, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16 серпня 2017 року, завірений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Вороною О.В. Повернути сторони у первісний стан, що існував до укладення договору довічного утримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 23 травня 2023 року.

Суддя: О. М. Суходольський