Справа № 738/297/23
Провадження № 2/745/79/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23.11.2023 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Стельмаха А.П., з участю секретаря Савченко Д.І., представника позивачки ОСОБА_1 , позивачки,
розглянувши в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в смт. Сосниця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), про визнання батьківства та стягнення аліментів,-
До суду з позовом звернувся представник позивачки - ОСОБА_1 , просить:
- визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьком дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-внести зміни до актового запису № 1583 від 02 серпня 2018 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, шляхом зазначення у графі «батько» - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України»;
-стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Позов мотивує тим, що позивачка та відповідач проживали певний час в орендованій квартирі в м. Чернігові, і саме в цей період позивачка завагітніла, потім вони розійшлись, та відповідач виїхав на постійне місце проживання в Миколаївську область. Певний час відповідач був на зв`язку, та час від часу надавав матеріальну підтримку позивачці. ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 , народилася дитина, ОСОБА_4 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється біологічним батьком дитини, проте відомості про батька в свідоцтві про народження дитини внесені відділом реєстрації актів цивільного стану відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, зі слів матері. Позивачка мала на меті оформити допомогу від держави як одинока мати, оскільки не перебувала в офіційному шлюбі, з відповідачем. Відповідач не визнає батьківство відносно дитини та не надає матеріальної допомоги дитині.
Позивачка та представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просив їх задовольнити. Позивачка пояснила, що вона з серпня 2017 року по листопад 2017 року проживала разом з ОСОБА_3 разом, винаймали кімнату в квартирі. Позивачка дізналась про вагітність та повідомила відповідачу. Згодом відповідач запропонував поїхати позивачці жити до його батьків. Позивачка разом з відповідачем поїхала до АДРЕСА_1 , де проживали батьки відповідача та його брат. Жили всі разом в приватному будинку, але після неприємного випадку позивачка сама повернулася до м. Чернігова. Після народження доньки позивачка повідомила відповідача та його матір про народження дитини, відповідач перерахував на рахунок позивачки 1 000 грн.
У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив не подав, представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи у справі не з`явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Суд, заслухавши доводи сторони позивача, показання свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Свідок ОСОБА_7 показала, що сторони проживали разом в орендованій кімнаті в матері свідка. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прожили разом, як сім`я протягом 2017 року. Свідок часто навідувала матір та має дружні відносини з позивачкою, допомагала ОСОБА_3 шукати роботу.
ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати - ОСОБА_2 , батьком зазначений ОСОБА_3 , відомості про батька записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 9 - копія свідоцтва про народження, а.с.11 - копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України).
ОСОБА_4 зареєстрована АДРЕСА_2 з 13.08.2018 року (а.с. 12 - копія довідки про реєстрацію місця проживання).
Згідно копії свідоцтва про шлюб (а.с. 148) вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_2 уклали шлюб 24.08.2023 року, прізвище позивачки після реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.
Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст. 135 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у частині третій ст. 128 Сімейного кодексу України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (частина перша ст. 135 Сімейного кодексу України).
Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено.
Судом встановлено, що державну реєстрацію народження ОСОБА_4 проведено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то Сімейний кодекс України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 Сімейний кодекс України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
За положеннями ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяви осіб, зазначених у ст.ст. 126 та 127 Сімейного кодексу України, або рішенням суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Ухвалою Сосницького районного суду Чернігівської області від 08.06.2023 року у справі призначено молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання можливості походження дитини від відповідача, та зобов`язано відповідача з`явитися за викликом експерта.
Згідно повідомлення КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 24.07.2023 року № 07-17/725 ухвалу суду повернуто без виконання, у зв`язку з повторною неявкою ОСОБА_3
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
Згідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
У постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 575/1219/19 та від 10 травня 2022 року в справі № 473/1343/18 (провадження № 61-827св22) Верховний Суд зазначив, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).
Судом встановлено, що відповідач, який був достовірно обізнаний про дату, час та місце розгляду справи, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення експертизи, не з`явився для забору біологічних зразків, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи.
Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї.
Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Вказані дії, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт, який ним заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача.
Із показань свідка суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в 2017 році спільно проживали та вели спільне господарство. Під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 завагітніла та згодом народила ОСОБА_4 . Таким чином, позовні вимоги про визнання батьківства підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно відмітки Укрпошти на конверті (а.с.23), позов подано 23.02.2023 року.
Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітня дитина сторін зареєстрована разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини, отже аліменти підлягають стягненню з відповідача з дня подачі позову (23.02.2023 року).
Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1 703,6 грн. суд стягує з відповідача на користь держави.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,6 грн., за вимогу про визнання батьківства
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Матеріали справи містять ордер та договір про надання правової допомоги №16/22 від 20.10.2022, укладений між позивачкою та адвокатом Комасою О.В., згідно якого адвокат зобов`язався здійснювати представництво інтересів позивачки у даній справі, та квитанція від 20.10.2022 року з якої вбачається, що позивачка сплатила гонорар у розмірі 10 000 грн.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про не співмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 10 000 грн., який є завищеним.
Суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги позивачу, в сумі 4 000 грн.
Керуючись: ст. ст. 258, 263-268, 280 ЦПК України, ст. ст. 125, 126, 128, 130, 134, 135 Сімейного кодексу України, суд -
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та внести зміни до актового запису про народження №1583 від 02.08.2018 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складеного Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, зазначивши батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 23.02.2023 року і до повноліття ОСОБА_4 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1 073,6 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 073,6 грн. судового збору, та - 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач має право оскаржити заочне рішення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте Сосницьким районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його складення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 29.11.2023 року.

Суддя: А.П. Стельмах