Справа № 337/1430/23
Провадження № 2/331/1435/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

представника позивача відповідача- ОСОБА_1

представника відповідача-позивача- ОСОБА_2

розглянувши в загальному позовному провадженні в режимі відео конференції справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль Nissan Qashqai, кузов універсал, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, який зареєстрований на ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що 21.10.2011 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області , про що вчинено актовий запис № 1242. Від шлюбу позивач з відповідачем мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перебуваючи у шлюбі вона набула право особистої приватної власності на нерухоме майно згідно договору дарування квартири № 1027 від 26.04.2013 р. за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений між дарувальниками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обдарованою ОСОБА_3 і посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияниця О.В..

Перебуваючи в шлюбі вона здійснила продаж своєї особистої приватної власності за 470 000 грн. згідно з договором купівлі - продажу квартири № 2085 від 08.08.2016 р., який укладений між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_8 і посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Едемською - Фастовець О.О..

За час проживання у шлюбі, за особисті кошти отриманні з продажу нерухомого майна , нею було придбано рухоме майно автомобіль Nissan Qashqai, кузов універсал, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, який був зареєстрований за відповідачем, оскільки у неї відсутнє посвідчення водія, а відповідач має відповідне посвідчення та практичні навички керування транспортними засобами категорії «В».

Вартість продажу автомобіля на момент його придбання склала 9000 (дев`ять тисяч) доларів США.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2022 р. у цивільній справі № 337/2213/22 шлюб між подружжям було розірвано.

Після розірвання шлюбу вона разом із донькою, як вимушено переселені особи, переїхали проживати до Черкаської області. На даний час вона з донькою проживають в м. Черкаси, а автомобіль перебуває у користуванні відповідача, який не визнає права її особистої приватної власності на автомобіль, що був придбаний у шлюбі за її особисті кошти з продажу нерухомого майна , через що звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2023 року справу передано на розгляд Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 25 травня 2023 року відкрите провадження по справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а також витребувано від :

приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Оксани Володимирівни договір дарування квартири № 1027 від 26.04.2013 р. за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений між дарувальниками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 та обдарованою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_5 (паспорт Серія НОМЕР_6 виданий Хортицьким РВ ЗМУ ТУ МВС України в Запорізькій області 13 січня 2012 р.);

приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Едемської - Фастовець Ольги Олександрівни договір купівлі - продажу квартири № 2085 від 08.08.2016 р. за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений між продавцем ОСОБА_3 (паспорт Серія НОМЕР_6 , виданий Хортицьким РВ ЗМУ ТУ МВС України в Запорізькій області 13 січня 2012 р., рнокпп НОМЕР_5 ) та покупцем ОСОБА_8 (паспорт Серія НОМЕР_7 , виданий Хортицьким РВ ЗМУ ТУ МВС України в Запорізькій області від 13 листопада 2011 р., рнокпп НОМЕР_5 ).

26 червня 2023 року представником відповідача адвокатом Корнієнко М.С. було надано відзив на позов , в якому представник відповідача в задоволенні позовних вимог просила відмовити, у зв`язку з тим, що позовна заява не містить ані чіткої вказівки, ані доказів, що можуть підтвердити джерело походження коштів, витрачених на придбання спірного автомобіля, а неоднозначність формулювань позивача вказує на суперечливість та недоведеність позовних вимог та викладених у позовній заяві обставин. Крім того, представник відповідача зазначила, що відповідач купував автомобіль за свої особисті кошти, отримані в дар від батьків.

Також, 26 червня 2023 року відповідач в особі представника ОСОБА_2 надав суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на автомобіль Nissan Qashqai, кузов універсал, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви представник відповідача зазначив, що 20 лютого 2017 року між відповідачем та його батьками був укладений договір дарування грошових коштів. Відповідно до договору батьки подарували, а відповідач прийняв у дар кошти у сумі 230 000,00 грн. У п.2 договору визначено, що вказана сума коштів передається відповідачеві для придбання автомобіля.

20 лютого 2017 року за подаровані кошти відповідач придбав спірний автомобіль. На підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 21 лютого 2017 року право власності на автомобіль було зареєстровано за відповідачем у ТСЦ 2346 РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області. Ціна, за яку був придбаний автомобіль, становила 228 706,00 грн.

Ухвалою суду від 27 червня 2023 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності та об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Голубчик І.В. надав відзив на зустрічну позовну заяву , в якому в задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити з тих підстав, що договір дарування, копія якого надана відповідачем, є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений , крім того, право особистої приватної власності ОСОБА_3 на спірний автомобіль визнається відповідачем в телефоній розмові та переписці у viber з позивачкою від 13.06.2023 р.

Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року витребувано у ОСОБА_4 оригінал Договору дарування грошових коштів від 20 лютого 2017 року.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 листопада 2023 року на 10-00 годин у приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з викликом учасників справи.

У вступному слові представник позивача-відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав , в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відзиві на зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 наполягала на задоволенні зустрічного позову, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 просила відмовити з підстав викладених у зустрічному позові та відзиві.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.10.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно договору дарування з встановленням особистого сервітуту від 26.04.2013 р. , який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1027, ОСОБА_3 набула права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира була продана ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2016 року , який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фстовець О.О. , зареєстрований в реєстрі за № 2085.

Згідно п.2 договору купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2016 рокупродаж зазначеної вище квартири за домовленістю сторін здійснюється за 470 000,00 грн., які Покупець сплатила Продавцеві до підписання цього договору, шляхом перерахування на її розрахунковий рахунок.

Відповіддю ТСЦ МВС № 2341 від 21.06.2023 встановлено, що згідно бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів , станом на 21.06.2023 , 12г. 20 хв., автомобіль Nissan Qashqai, державний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 2346/2017/339547 від 21.02.2017, укладеного в ТСЦ МВС № 2346. Вартість транспортного засобу 228 706,06 грн.

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 23 вересня 2022 року у справі 337/2213/22 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль суд враховує наступне.

Положеннями ч.1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення містить стаття 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (стаття 61 СК України).

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 сформована правова позиція про те, що суди під час вирішення тотожних за своїм змістом спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилається на те, що спірний автомобіль було придбано за її особисті грошові кошти в сумі 9000 доларів США , які нею було отримано від продажу квартири.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим, судом встановлено, що грошові кошти за договором купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2016 року в сумі 470 000,00 грн., у відповідності до п.2 вказаного договору було перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 до підписання вказаного договору. Однак позивачем до суду не було надано будь-яких доказів зняття через досить тривалий проміжок часу , а саме більше ніж 6 місяців ( дата укладання договору купівлі-продажу автомобіля 21.02.2017) з її розрахункового рахунку коштів в сумі 228706,06 грн. для придбання спірного автомобіля.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що позивач не виконала процесуального обов`язку щодо доведення обставин придбання спірного автомобіля саме за особисті кошти, отримані від купівлі-продажу квартири, які були перераховані на її розрахунковий рахунок, а отже позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Посилання ОСОБА_3 на те, що право її особистої приватної власності на спірний автомобіль визнається відповідачем в телефоній розмові з нею від 13.06.2023 р., суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Так позивачем до матеріалів справи долучено оптичний диск, на якому містяться: аудіофайл створений 19.06.2023.

Зазначений аудіо файл є електронним доказом відповідно до положень статті 100 ЦПКУ.

Згідно з ч. 2 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Оскільки надані ОСОБА_3 матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 100 ЦПК України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Як встановлено судом, шляхом огляду змісту оптичного диску, на ньому відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, наданий суду аудіо запис не є допустимим доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Статтею 31 Конституції України передбачено, що кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Аналогічна позиція законодавця зафіксована в ст. 301 Цивільного кодексу України. Частиною 5 вказаної статті передбачено виключну підставу для порушення права особи на таємницю кореспонденції.

Згідно ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Так, відповідно до приписів ч. 8 ст. 7 та ч. 1 ст. 236 ЦПК зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути досліджений у відкритому судовому засіданні або оголошений за клопотанням учасника справи лише за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України.

Голос фізичної особи належить до проявів особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи.

Аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що втручання в особисте та сімейне життя людини, недоторканість якого гарантована нормами міжнародного та національного законодавства, в тому числі шляхом поширення конфіденційної інформації про неї (до якої належать особисті телефонні розмови особи), не допускається без згоди такої особи.

Оскількі в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 не був попереджений позивачем про запис телефонної розмови, не давав своєї згоди на запис телефонної розмови та не давав своєї згоди на використання позивачем записів їхніх розмов, наданий ОСОБА_3 аудіо запис не може бути допустимим доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль, суд виходить з наступного.

Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимоги відповідач посилається на те, що спірний автомобіль було придбано ним за свої особисті кошти, отримані в дар від батьків.

На підтвердження заявлених вимог позивачем до матеріалів справи долучено договір дарування грошових коштів від 20 лютого 2017 року, який укладений між ОСОБА_4 та дарувальниками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , оригінал якого було оглянуто у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до договору ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , подарували, а ОСОБА_4 прийняв у дар кошти у сумі 230 000,00 грн. У п.2 договору визначено, що вказана сума коштів передається відповідачеві для придбання автомобіля.

Оскільки договір дарування валютних цінностей укладено на суму, що перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (850 грн.), однак при цьому не посвідчений нотаріально, він вважається нікчемним, а отже не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Враховуючи вищевикладене, не можна погодитись із доводами позивача за зустрічнимм позовом, що ним були отримані кошти на придбання автомобіля від батьків, оскільки наданий останнім договір є нікчемним , а отже він не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом джерела набуття коштів ОСОБА_4 ..

Також, не може бути належним та допустиимим доказом джерела набуття коштів ОСОБА_4 , заява ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , засвідчена 08.09.2023 приватним нотаріусом ЗМНО Кушніренко О.Г..

Так, надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом в цивільному процесі не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання такому свідку, - позиція Верховного Суду (Постанова КЦС Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №200/17947/16-ц).

Крім того, ключові тези щодо надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом в цивільному процесі викладені в Постанові КЦС Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №200/17947/16-ц.

Зокрема, у статтях 90-93 ЦПК встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи.

Відповідно до частей 2, 3 ст. 67 ЦПК свідок зобов`язаний з`явитися до суду за викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд. Надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.43 ЦПК учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Оскільки презумпції спільності права власності подружжя на майно, придбане ними під час шлюбу, ОСОБА_4 іншими доказами спростовано не було, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 28 листопада 2023 року.

Суддя: