ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/472/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянта Снітинського Б.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 600/48/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2023 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 13 березня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» (далі - ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП»), ОСОБА_4 про відшкодування збитків.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 23.01.2021 року відбулася ДТП за участю автомобіля Volkswagen LTLT5 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем Кia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачці, в результаті якої її автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.02.2021 року у справі №607/1357/21 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_4 . Про настання страхового випадку повідомлено ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», з яким ОСОБА_4 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та для отримання страхового відшкодування вона звернулась із відповідною заявою.

У зв`язку з невиконанням страховою компанією своїх обов`язків позивачка змушена була звернутись до експерта оцінювача, яка надала звіт про оцінку автомобіля Кia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 та визначила вартість завданого матеріального збитку в розмірі 98028.44 грн. В розрахунку експертом було враховано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля в розмірі 25556.60 грн., а тому вважає, що ці витрати підлягають стягненню саме з відповідача ОСОБА_4 , як винуватця ДТП. Також з інформації на сайті МТСБУ відомо про втрату ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» статусу асоційованого члена МТСБУ з 01.09.2021 року. Однак припинення членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань згідно укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У зв`язку з наведеним просила суд:

- стягнути з ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на її користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 72472.38 грн.;

- стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДПТ в розмірі 25556.06 грн.;

- вирішити питання судових витрат.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.03.2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_3 62835.16 грн. страхового відшкодування та 2551.36 грн. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 25556.06 грн. збитків, завданих в ДТП, та 1037.66 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення з ОСОБА_4 збитків, завданих в ДТП, останній подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Звертає увагу на те, що визначена позивачем сума заподіяного матеріального збитку 98028.44 грн., не перевищує ліміту відповідальності страховика, визначеного Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР/200504672 від 07.07.2020 року, який становить 130000.00 грн. за шкоду, заподіяну майну, безумовна франшиза складає 0 грн., що також підтверджується розрахунком страхового відшкодування.

Крім того, доказів відновлення пошкодженого транспортного засобу Кia Sportage н.з. НОМЕР_1 , а також доказів фактично понесених матеріальних витрат на його відновлення, позивачкою не надано.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.03.2023 року в частині стягнення з ОСОБА_4 збитків, завданих в ДТП, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

26.04.2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суд від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивачка вважає рішення суду обґрунтованим, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Снітинський Б.Є. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду.,

Апеляційна скарга подана лише в частині стягнення з ОСОБА_4 збитків, завданих в ДТП, а тому в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

23.01.2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen LTLT5 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем Кia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.02.2021 року у справі №607/1357/21 винним у вказаному ДТП визнано ОСОБА_4 (а.с.6)

Як вбачається із поліса обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-200504672, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen LTLT5 д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», сума страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду завдану майну 130000 грн., франшиза 0.00 грн. (а.с.88)

01.03.2021 року ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» із вимогою про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка відбулася 23.01.2021 року, а 08.06.2021 року оскаржила бездіяльність страхової компанії з приводу невиплати страхового відшкодування до МТСБУ (а.с.28, 23).

Як вбачається із звіту про оцінку автомобіля Кia Sportage д.н.з. НОМЕР_2 , який виготовлений ФОП ОСОБА_5 05.10.2022 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, складає 98028.44 грн. Зокрема, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля з включенням ПДВ складає 72472.38 грн., без включення ПДВ 62835.18 грн., втрата товарного вигляду 25556.06 грн.

Встановлено, що станом на час розгляду справи відповідач ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» страхового відшкодування позивачці не виплатило.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1. Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

Аналогічний висновок викладений в постанові КЦС в складі Верховного Суду від 07.04.2021 року у справі № 757/29950/14-ц.

Встановлено, що ОСОБА_3 , звертаючись із позовною вимогою до відповідача ОСОБА_4 , просила стягнути з останнього збитки, заподіяні внаслідок ДТП у вигляді втрати товарного вигляду автомобіля Кіа Sportage н.з. НОМЕР_2 .

Як вбачається із звіту від 05.10.2022 року про оцінку автомобіля Кіа Sportage н.з. НОМЕР_2 , суб`єкт оціночної діяльності зазначив про необхідність здійснювати ремонтні роботи, обґрунтував наявність підстав та розміру нарахування таких збитків. Також встановлено, що втрата товарного вигляду складає 25556.06 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що збитки від ДТП у формі втрати товарного вигляду не входять до страхового відшкодування збитків позивачу, завданих з вини відповідача (п.32.7 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а тому такі збитки в розмірі 25556.06 грн. слід стягнути з відповідача ОСОБА_4 в загальному порядку.

Посилання апелянта на те, що розмір заявленої до стягнення у цій справі майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», а тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування є неприпустимим, колегія суддів відхиляє, оскільки вищевикладеними вимогами закону передбачено обов`язок страхової компанії відшкодувати потерпілій особі вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що не є тотожним розміру втрати товарної вартості цього автомобіля, які мають бути відшкодовані особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 24 травня 2023 року.

Головуючий

Судді