Справа № 368/173/21
Рішення

Іменем України

"23" травня 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Токовенко Н.О.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд, -

В С Т А Н О В И В :

02.03.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в прохальній частині якої позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Відкрити спрощене позовне провадження (без виклику сторін) у цивільній справі за даною позовною заявою;

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (Україна, 01032, місто Київ, вул. Симоа Петлюри, будинок 30, ідентифікаційний код юридичної особи 09806443) кредитну заборгованість в розмірі 120172,27 гривень.

3. Судові витрати покласти на Відповідача;

4. Провести розгляд даної справи без участі представника АТ «ТАСКОМБАНК».

Вищевказані позовні вимоги позивач в мотивувальній частині заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами справи та нормами права:

21 березня 2018 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 (надалі - Позичальник/ Боржник/ Відповідач) було укладено Заяву-договір №008/4524694-СК про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (надалі також - «Кредитний договір»), відповідно до умов якого, Банк оформив платіжну картку із встановленим кредитним лімітом (розмір бажаного кредитного ліміту за заявою Позичальника в паспорті споживчого кредиту, становить 100000,00 грн., (заява додається).

У відповідності до змісту Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правил обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифів Банку, розміщених на офіційному сайті www.tascombank.com.ua та умов Паспорту споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» (додається), кредитування Відповідача здійснювалось на наступних умовах:

- строк кредитування: 12 місяців з автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту на аналогічний строк;

- цільове призначення кредиту - споживчі цілі;

- розмір процентної ставки за користування кредитом 43,2% річних (пільгова при виконанні кредитних зобов`язань 39,6%).

- підтвердив достовірність, повноту та дійсність відомостей, відображених в заяві- договорі, та в офіційних документах, наданих Позичальником Банку. Підтвердив чинність (дійсність) даних документів;

- погодився з тим, що Публічна пропозиція АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Поговору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розмішені на сайті www.tascombank.com.ua). Правила обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи Банку разом з цією Заявою-договором становлять Поговір банківського обслуговування, та є його невід`ємними частинами;

- під час укладення договорів і додаткових угод до них Банк і клієнт допускає використання факсимільного відтворення печатки банку та підпису особи, яка уповноважується на підписання договору та додаткових, угод до них від імені банку, які зроблені за допомогою засобів копіювання;

- підтвердив, що ознайомлений зі змістом Договору банківського обслуговування.

Таким чином, підписавши зазначену Заяву-договір від 21.03.2018 р. № 008/4524694 - СК, Позичальник підтвердив Факт ознайомленості, обізнаності та розуміння Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування Фізичних осіб. Правил обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифів Банку.

Відповідно до п. 8.1.14 публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, клієнт сплачує Банку проценти за користування Кредитною лінією за ставками, які зазначені в Тарифах, в т.ч., за відповідним Сервісом з розстрочки платежів (у разі його застосування).

Проценти за користування Кредитною лінією нараховуються Банком у валюті поточного рахунку з використанням платіжної картки щоденно, на суму використаних коштів станом на кінець кожного дня виходячи з кількості днів в періоді нарахування факт/факт), з урахуванням Пільгового періоду (якщо такий передбачений Тарифом за Продуктом). При нарахуванні процентів враховується день виникнення та не враховується день повернення заборгованості за Кредитною лінією по Поточному рахунку з використанням платіжної картки. Проценти за користування Кредитною лінією при настанні обставин, передбачених відповідними Критеріями, нараховується Банком згідно умов відповідного Сервісу з розстрочки платежів. Нарахування процентів на залишок заборгованості за Сумою кредиту для Сервісу з розстрочки платежів здійснюється щомісячно у Розрахунковий день протягом періоду, від дати здійснення операції, до якої застосовано відповідний Сервіс з розстрочки платежу до дня фактичного повернення заборгованості за Сумою кредиту для Сервісу з розстрочки платежів. Під час нарахування процентів враховується щоденний залишок заборгованості за Сумою кредиту для Сервісу з розстрочки платежів.

Клієнт зобов`язаний щомісячно до 16:00 години за київським часом 25 числа кожного місяця, або до 16:00 години за київським часом іншої дати, яка передбачена Тарифами/умовами відповідного Сервісу з розстрочки платежу, сплачувати (забезпечувати на Поточному рахунку з використанням платіжної картки) суму Обов`язкового мінімального Платежу, який включає суму Обов`язкового рівного платежу (за його наявності), складові якого визначаються у Тарифах.

Сума Обов`язкового мінімального платежу, що підлягає погашенню, вказується у Виписці, (п.8.1.19 публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб).

Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в обсязі, обумовленому Кредитним договором, які отримані останнім у передбачений Кредитним договором спосіб, що підтверджується відповідними виписками по особовому рахунку.

Однак, Позичальником було порушено норми чинного законодавства України та умови Кредитного договору.

Відповідно до п.8.1.21. публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, у разі порушення Клієнтом строків сплати Обов`язкового мінімального платежу, Банк має право нараховувати штрафні санкції в розмірі, в строки та порядку, які визначені цими Правилами, Договором та Тарифами, а також вчиняти дії, визначені в положеннях цих Правил.

Як наслідок, станом на 27.01.2021 р. заборгованість за Кредитним договором, становить 120 172,27 грн., з яких:

- 68 389,18 гривень - основного боргу (в т.ч простроченого);

- 51 583,09 гривень заборгованість за відсотками ( в т.ч. прострочені);

- 0,00 - заборгованість за комісією (в т.ч прострочена);

- 200 грн. штраф, -

- що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками (надаються в додатку до позовної заяви).

Отже, наявність очевидних ознак неспроможності Позичальника належним чином обслуговувати кредитне зобов`язання та/або порушення умов Договору має наслідком виникнення у Банку права вимагати дострокового повернення суми Кредиту, що передбачено, зокрема, нормами ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України.

У разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, коедитодавеиь має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ше не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до розділу 5 Паспорту споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», Договором передбачено, що від Споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час.

Відповідно до абзацу третього ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідним Повідомленням-вимогою АТ «ТАСКОМБАНК» від 29.12.2020 № 31215/70 (додається до даної позовної заяви) Позичальник був повідомлений про наявність заборгованості за кредитним договором та про необхідність її погашення. Однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена.

Таким чином, Позичальником було грубо порушено умови Кредитного договору, а також норми чинного законодавства, зокрема наступні.

Нормативне обгрунтування:

- Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення, (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 625 ЦК України встановлено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням наведених обставин та підтверджуючих дані обставини документів, з огляду на норми чинного законодавства вважаємо, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору за подачу позову.

На вимогу п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, підтверджуємо, що Позивачем здійснювались заходи досудового врегулювання спору: через телефонні дзвінки боржнику позивачем проведено переговорний процес з боржником з метою пошуку шляхів погашення заборгованості, однак такі дії не потягли за собою виконання боржником умов договору. Тому Позивач змушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення боргу для відновлення порушеного права.

При цьому, на вимогу п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, зазначають, заходи забезпечення позову Позивачем не застосовуються.

При цьому, на вимогу п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, підтверджують, що Позивачем не здійснювались заходи забезпечення доказів через відсутність необхідності в цьому на момент подання позову до суду.

Зокрема, на вимогу п.8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повідомляють, що у Позивача є в наявності документи в оригіналі копії яких додано до позовної заяви.

На вимогу п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, підтверджують, що Позивачем не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом позову та з тих самих підстав.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 610, 611, 612, 625, 629, 1054, 1048-1054 ЦК України, ст. ст. 175, 177, 187 ЦПК України, - позивач просить суд винести рішення, на підставі якого задовольнити позов.

02.03.2021 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/173/21, провадження № 2/368/351/21.

15.04.2021 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання на 15 год. 00 хв. 25.05.2021 року.

25.05.2021 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 15 год. 00 хв. 29.06.2021 року в зв`язку з неявкою сторін.

29.06.2021 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 12 год. 00 хв. 07.09.2021 року в зв`язку з неявкою сторін.

07.09.2021 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 11 год. 00 хв. 12.10.2021 року в зв`язку з неявкою сторін.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 12.10.2021 року, представник позивача, - Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява представника позивача, в якій представник позивача просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, - не заперечує проти винесення заочного рішення.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 12.10.2021 року, відповідач по справі, - ОСОБА_1 , - не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Відповідач ОСОБА_2 не надіслала на адресу відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, не надіслала на адресу суду письмових заяв про слухання справи у її відсутність, чи про відкладення слухання справи, відповідно, неявку відповідача ОСОБА_2 в підготовче судове засідання, яке відбулося 12.10.2021 року, суд визнав як неповажну, та, відповідно, - таку, яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

12.10.2021 року Кагарлицьким районним судом Київської області проведено підготовче судове засідання без участі сторін, по результатах якого на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 23.11.2021 року.

23.11.2021 року слухання справи відкладено на 14 год. 00 хв. 11.01.2022 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

11.01.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_1 на позовну заяву наступного змісту:

- У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться цивільна справа № 368/166/21 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (далі - Позивач) до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості.

Згідно зі статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач може подати відзив на позов, у якому викладає заперечення проти позову.

Користуючись наданим ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України правом, Відповідач вважає за заперечити щодо позову з наступних підстав.

Щодо права Позивача вимагати дострокового повернення коштів за кредитним договором:

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та стати належних йому процентів.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов 'язків найманого працівника.

В розумінні ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на:

1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця;

2) договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами;

3) кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів;

4) кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом;

5) кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом;

6) несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення;

7) кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору;

8) кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави.

Отже, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якгцо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.

Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Наведені приписи дають підстави дійти висновку, що частина 4 статті 16 зазначеного Закону у редакції, чинній на час укладення кредитного договору та на час звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

26 травня 2020 р. Велика Палата Верховного Суду постановою у справі № 638/13683/15-ц дійшла висновку, що якщо кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника і кредитодавець звертається до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, не виконавши вимоги ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо направлення позичальнику повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині дострокового стягнення коштів.

Станом на момент звернення до суду з позовом, ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» втратила чинність.

Разом з тим, частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» фактично містить такі ж вимоги, які і частина 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», яка також встановлює обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

При цьому, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначеного Законом України «Про захист прав споживачів» порядку досудового врегулювання спору шляхом пред`явлення письмової вимоги боржнику. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 638/13683/15-ц.

Отже, досудовий порядок врегулювання спору, встановлений законом, є обов`язковим для цієї категорії справ.

Проте, Позивачем не було надіслано, а Відповідачем - отримано письмової вимоги банку про дострокове повернення коштів. При цьому, телефонні дзвінки Відповідачу не можуть вважатися зверненням вимоги у встановленому законом порядку. Документи, надані Позивачем, не містять підтверджень надсилання письмової вимоги в порядку частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», що свідчить про недодержання Позивачем встановленої процедури досудового врегулювання.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що кредитодавень звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, не дотримавши вимоги частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» щодо досудового врегулювання спору, слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про дострокове стягнення коштів за договором.

Щодо недоведення позовних вимог:

- За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотнішії умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов 'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку AT «ТАСКОМБАНК», тобто Позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці, а не інші умови, та саме з ними був ознайомлений та на них погодився боржник.

Тому з огляду на зміст статей 633,634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Саме на банк покладається обов`язок доведення існування між сторонами договірних правовідносин на тих умовах, про які заявляє Позивач.

Проте, цього обов`язку Позивачем належним чином виконано не було.

На підтвердження обставин, викладених у позові, Позивач зазначає, що 21.03.2018 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Заяву про приєднання до Публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 008/4524461 - СК.

Попередньо, 20.03.2018 року Відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» та цим підтвердив своє ознайомлення з умовами кредитування.

Заява про приєднання до Публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 008/4524461-СК від 21.03.2018 року разом із Паспортом кредиту від 20.03.2018 р. та Публічна пропозиція AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування від 30.01.2018 року, що доступна для ознайомлення на офіційному сайті Позивача становлять сукупні умови Кредитного договору № 008/4524461-СК.

Заявою про приєднання до Публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 008/4524461-СК від 21.03.2018 року встановлено, що Публічна пропозиція AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті банку, Умови підключення до клієнт-банку «ТАС24», Правила обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи банку разом з цією Заявою-договором становлять Договір банківського обслуговування та є його невід`ємними частинами.

Чинним законодавством вимагається, щоб сторони договору були ознайомлені зі змістом укладеного ними договору, погодилися з ними та дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору.

Разом з тим, частина кредитного договору, на який Позивач посилається як на підставу для задоволення своїх вимог (зокрема, Публічна пропозиція AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб) розміщена на веб-сайті Позивача. При цьому, Позивачем не було доведено, що Відповідач був належним чином ознайомлений з усіма складовими кредитного договору та ці складові були ним підписані.

Натомість у Заяві про приєднання до Публічної пропозиції лише зроблено вказівку на те, що Відповідач погоджується з тими умовами Публічної пропозиції, що містяться на сайті Позивача.

Виходячи з того, що окремі складові частини договору, якими погоджено його істотні умови, розміщені на веб-сайті Позивача та не були безпосередньо підписані Відповідачем, неможливо однозначно стверджувати, що Відповідач був належним чином ознайомлений з ними. Крім того, неможливо беззаперечно стверджувати також те, шо Пропозиція, розміщена на веб-сайті Позивача містить такі ж умови, що і Пропозиція, яка діяла на момент укладання договору між сторонами.

Зважаючи на те, що документи, які розміщені на сайті банку та які становлять невід`ємну частину договору, і на які банк посилається як на підставу своїх вимог, - не визнаються Відповідачем та не містять його підпису, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви про приєднання.

Подібні висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19).

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ «ТАСКОМБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві про приєднання позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року.

З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг, наведені це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з Відповідачем АТ «ТАСКОМБАНК» дотримався вимог щодо належного повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому складові договору між сторонами, зокрема, Витяг з публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті Позивача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заяви про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 008/4524461-СК.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді усі умови договору, про порушення якого заявляє Позивач. Таким чином, слід дійти висновку, що Позивач не довів та не підтвердив належними доказами факт існування між сторонами договірних зобов`язань на тих умовах, що викладені в позові.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

- письмовими, речовими і електронними доказами;

- висновками експертів;

- показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 81 Цивільного кодексу України на позивача покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

У відповідності до частини 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи, що Позивачем не було доведено укладення договору кредитування саме на тих умовах, про які заявляє Позивач, беручи до уваги те, що Позивачем не було дотримано обов`язкової процедури досудового врегулювання спору, слід дійти висновку про те, що наявні усі підстави для відмови у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач просить суд:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

11.01.2022 року слухання справи відкладено на 12 год. 00 хв. 11.02.2022 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

11.02.2022 року слухання справи відкладено на 11 голд. 00 хв. 18.03.2022 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

18.03.2022 року слухання справи відкладено на 10 год. 00 хв. 06.06.2022 року в зв`язку з введенням військового стану в Україні.

06.06.2022 року слухання справи відкладено на 14 год. 00 хв. 08.07.2022 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

08.07.2022 року слухання справи відкладено на 14 год. 00 хв. 14.09.2022 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

14.09.2022 року слухання справи відкладено на 10 год. 00 хв. 17.10.2022 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

17.10.2022 року слухання справи відкладено на 14 год. 00 хв. 11.11.2022 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

11.11.2022 року слухання справи відкладено на 15 год. 00 хв. 09.12.2022 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

09.12.2022 року слухання справи відкладено на 16 год. 00 хв. 25.01.2023 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

25.01.2023 року справа була знята з розгляду в зв`язку з відсутністю енергозабезпечення приміщення Кагарлицького районного суду Київської області, призначено наступне судове засідання на 12 год. 00 хв. 24.02.2023 року.

24.02.2023 року слухання справи відкладено на 15 год. 00 хв. 24.03.2023 року.

24.03.2023 року слухання справи відкладено на 12 год. 00 хв. 25.04.2023 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

25.04.2023 року справа була знята з розгляду в зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті в кримінальній справі № 375/67/22, провадження № 1 кп/368/82/23 за обвинуваченням ОСОБА_3 , призначено наступне судове засідання на 10 год. 00 хв. 23.05.2023 року.

В основне судове засідання, яке відбулося 23.05.2023 року, представник позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява представника позивача, в якій представник позивача просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, - не заперечує проти винесення заочного рішення.

В основне судове засідання, яке відбулося 23.05.2023 року, відповідач по справі, - ОСОБА_4 - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та в задоволенні вимог, викладених в прохальній частині позовної заяви, - відмовити, - шляхом винесення рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного зайняття (роботи).

Як вбачається з довідки № 1116/02 44, яка видана 14.04.2021 року, - відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно, враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи (місце реєстрації відповідача), та положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду загальної юрисдикції першої інстанції, так як в даному випадку має місце правило загальної підсудності.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Що стосується відмови в задоволенні позову позивача вимоги дострокового повернення коштів за кредитним договором, то суд зазначає наступне:

- Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

- згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та стати належних йому процентів.

Проте, суд наголошує на тому, що згідно ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

- Згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов 'язків найманого працівника.

В розумінні ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на:

1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця;

2) договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами;

3) кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів;

4) кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом;

5) кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом;

6) несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення;

7) кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору;

8) кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави.

Отже, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якгцо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.

Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Вищевказані норми матеріального права дають підстави дійти висновку, що частина 4 статті 16 зазначеного Закону у редакції, чинній на час укладення кредитного договору та на час звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, - встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

26 травня 2020 р. Велика Палата Верховного Суду постановою у справі № 638/13683/15-ц дійшла висновку, що якщо кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника і кредитодавець звертається до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, не виконавши вимоги ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо направлення позичальнику повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині дострокового стягнення коштів.

Станом на момент звернення до суду з позовом, ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» втратила чинність.

Разом з тим, частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» фактично містить такі ж вимоги, які і частина 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», яка також встановлює обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

При цьому, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначеного Законом України «Про захист прав споживачів» порядку досудового врегулювання спору шляхом пред`явлення письмової вимоги боржнику.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 638/13683/15-ц.

Отже, досудовий порядок врегулювання спору, встановлений законом, є обов`язковим для цієї категорії справ.

Проте, Позивачем не було надіслано, а Відповідачем - отримано письмової вимоги банку про дострокове повернення коштів.

При цьому, телефонні дзвінки Відповідачу не можуть вважатися зверненням вимоги у встановленому законом порядку.

Документи, надані Позивачем, не містять підтверджень надсилання письмової вимоги в порядку частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», що свідчить про недодержання Позивачем встановленої процедури досудового врегулювання.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що кредитодавень звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, не дотримавши вимоги частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» щодо досудового врегулювання спору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про дострокове стягнення коштів за договором.

Щодо відмови в задоволенні решти вимог, то суд зазначає наступне:

- Згідно положень ст.ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

- Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

- Згідно ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

- Згідно положень ст. 526 Цивільного кодексу України що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

- Згідно ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов 'язується повернути кредит та сплатити проценти.

- Згідно ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

- Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

- Згідно ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

- Згідно положень ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку AT «ТАСКОМБАНК», тобто Позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці, а не інші умови, та саме з ними був ознайомлений та на них погодився боржник.

- Згідно положень ст.ст. 633,634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Саме на банк покладається обов`язок доведення існування між сторонами договірних правовідносин на тих умовах, про які заявляє Позивач.

Проте, цього обов`язку Позивачем належним чином виконано не було.

На підтвердження обставин, викладених у позові, Позивач зазначає, що:

- 21.03.2018 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Заяву про приєднання до Публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 008/4524461 - СК.

Попередньо, 20.03.2018 року Відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» та цим підтвердив своє ознайомлення з умовами кредитування.

Заява про приєднання до Публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 008/4524461-СК від 21.03.2018 року разом із Паспортом кредиту від 20.03.2018 р. та Публічна пропозиція AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування від 30.01.2018 року, що доступна для ознайомлення на офіційному сайті Позивача становлять сукупні умови Кредитного договору № 008/4524461-СК.

Заявою про приєднання до Публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 008/4524461-СК від 21.03.2018 року встановлено, що Публічна пропозиція AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті банку, Умови підключення до клієнт-банку «ТАС24», Правила обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи банку разом з цією Заявою-договором становлять Договір банківського обслуговування та є його невід`ємними частинами.

Чинним законодавством вимагається, щоб сторони договору були ознайомлені зі змістом укладеного ними договору, погодилися з ними та дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору.

Разом з тим, частина кредитного договору, на який Позивач посилається як на підставу для задоволення своїх вимог (зокрема, Публічна пропозиція AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб) розміщена на веб-сайті Позивача. При цьому, Позивачем не було доведено, що Відповідач був належним чином ознайомлений з усіма складовими кредитного договору та ці складові були ним підписані.

Натомість, - у Заяві про приєднання до Публічної пропозиції лише зроблено вказівку на те, що Відповідач погоджується з тими умовами Публічної пропозиції, що містяться на сайті Позивача.

Виходячи з того, що окремі складові частини договору, якими погоджено його істотні умови, розміщені на веб-сайті Позивача та не були безпосередньо підписані Відповідачем, неможливо однозначно стверджувати, що Відповідач був належним чином ознайомлений з ними. Крім того, неможливо беззаперечно стверджувати також те, шо Пропозиція, розміщена на веб-сайті Позивача містить такі ж умови, що і Пропозиція, яка діяла на момент укладання договору між сторонами.

Зважаючи на те, що документи, які розміщені на сайті банку та які становлять невід`ємну частину договору, і на які банк посилається як на підставу своїх вимог, - не визнаються Відповідачем та не містять його підпису, суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви про приєднання.

Подібні висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19).

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ «ТАСКОМБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві про приєднання позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року.

З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг, наведені це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з Відповідачем АТ «ТАСКОМБАНК» дотримався вимог щодо належного повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому складові договору між сторонами, зокрема, Витяг з публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті Позивача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заяви про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 008/4524461-СК.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді усі умови договору, про порушення якого заявляє Позивач.

Таким чином, слід дійти висновку, що Позивач не довів та не підтвердив належними доказами факт існування між сторонами договірних зобов`язань на тих умовах, що викладені в позові, - що і є підставою для відмови в задоволення позову.

Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що:

- Позивачем не було доведено укладення договору кредитування саме на тих умовах, про які заявляє Позивач;

- Позивачем не було дотримано обов`язкової процедури досудового врегулювання спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п. 22 ст. 1, ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 11 ст. 1, ст. 3, ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», Постановою Великою Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 р. у справі № 638/13683/15-ц, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19), Постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), ст.ст. ч.ч. 1, 2 ст. 207, 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст. 626, ч. 2 ст. 627, ст. 628, 629, ч. 1 ст. 633, ст. 634, ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 1048, ст. 1050, 1054, 1055 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.