Справа № 148/1787/21
Провадження № 22-ц/801/901/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 рокуСправа № 148/1787/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою представниці ОСОБА_2 адвоката Мишковської Т. М. на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області у складі судді Ковганича С. В. від 15 лютого 2023 року,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 15653 грн 00 к. у відшкодування майнової шкоди та 10000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтовування вимог позову зазначав, що 14 лютого 2021 року в період з 18 год 00 хв. до 23 год 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи біля будинку № 10 по вул. Глінки у м. Тульчині Вінницької області в громадському місці з хуліганських мотивів пошкодив належний йому автомобіль «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом подряпин лівої сторони від переднього до заднього крила, а також подряпин на кришці багажника у вигляді напису «Л» «О» «X», в результаті чого завдав йому, як власнику автомобіля, матеріальної та моральної шкоди. За цим фактом він звернувся в Тульчинський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі семи неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 119 грн 00 к. Вказував, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 йому була спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що він постійно перебуває у стані психічного дискомфорту, душевних переживаннях у зв`язку з пошкодженням автомобіля та неможливості впродовж певного проміжку часу користуватися ним, порушенням його нормального життєвого розпорядку. ОСОБА_2 жодного разу не просив пробачення, не намагався відшкодувати шкоду. Видряпане на автомобілі викликало у нього дискомфорт перед оточуючими, які постійно звертали на це увагу, йому було соромно перед колегами, знайомими та близькими.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14822 грн 81 к у відшкодування майнової шкоди та 5000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заподіяна ОСОБА_1 майнова шкода, яка полягає у пошкодженні його майна автомобіля «Skoda», є доведеною та відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/102-22/15059-АВ від 19 грудня 2022 року становить 14822 грн 81 к. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставини, за яких було спричинено моральну шкоду, ступеня вини, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) ОСОБА_1 суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн 00 к.

Вирішуючи питання про судові витрати суд виходив із того, що позивачем сплачено 1816 грн 00 к. судового збору, понесено витрати на проведення експертизи в розмірі 2827 грн 48 к. та 5000 грн 00 к. на правничу допомогу адвоката, які документально підтверджені, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В апеляційній скарзі представниця ОСОБА_2 адвокат Мишковська Т. М., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, просила рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що висновок експерта складено неповноважною особою, експертом, у якого закінчився строк дії ліцензії. Автомобіль експертом не оглядався. Доказів щодо моральних страждань, які поніс позивач у зв`язку із пошкодженням його автомобіля, у справі немає.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 серпня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі семи неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 119 грн 00 к. за те, що 14 лютого 2021 року в період з 18 год 00 хв. до 23 год 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи біля будинку № 10 по вул. Глінки у м. Тульчині Вінницької області пошкодив лакофарбове покриття автомобіля «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 , у вигляді подряпин лівої сторони автомобіля від переднього до заднього крила, а також подряпин на кришці багажника у вигляді надпису «Л» «О» «Х», чим завдав власнику автомобіля матеріальну шкоду.

Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/102-22/15059-АВ від 19 грудня 2022 року вартість ремонтно-відновлюваних робіт автомобіля «Skoda Superb», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату оцінки 14 лютого 2021 року могла становити 14822 грн 81 к. Сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Superb», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату оцінки 14 лютого 2021 року могла становити 14822 грн 81 к.

За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами другою п`ятою статті 23 ЦК України установлено, що моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Як роз`яснено у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Установивши, що протиправними діями відповідача завдано шкоди майну позивача, розмір якої становить згідно з висновком експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/102-22/15059-АВ від 19 грудня 2022 року 14822 грн 81 к., суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про проведення експертизи неліцензованим експертом, тому що відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності (частини перша, друга статті 10 цього Закону).

На відміну від чинної редакції статті 7 Закону України «Про судову експертизу» його редакція від 25 лютого 1994 року передбачала, що судово-експертна діяльність, окрім державних установ, могла здійснюватися на підприємницьких засадах на підставі спеціального дозволу (ліцензії).

Експертизу проведено експертом експертної установи Вінницький науково-дослідний експертно-криміналістичним центр МВС України, а індивідуального ліцензування судових експертів таких установ закон не вимагає.

Щодо доводів апеляційної скарги про недотримання при проведенні експертизи Методики товарознавчих експертиз та оцінки колісних транспортних засобів від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, то вони на увагу не заслуговують, тому що в силу принципу змагальності (стаття 12, частина перша статті 81 ЦПК України) у разі незгоди відповідача з доказами позивача саме на нього покладається обов`язок спростування цих доказів власними. Зокрема, якщо відповідач не погоджується з висновком експерта через його необґрунтованість або через сумніви у його правильності, він має право заявити клопотання про призначення у справі повторної експертизи (частина друга статті 113 ЦПК України). Цим правом ОСОБА_2 , якого в суді представляла адвокат Мишковська Т. М., не скористався, жодних доказів на спростування розміру матеріальної шкоди, визначеної експертом, не надав.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про відсутність доказів заподіяння позивачеві моральних страждань, оскілки очевидно, що сам факт пошкодження його автомобіля, зокрема видряпування на лако-фарбовому покритті образливого (принизливого) слова спричинив негативний психоемоційний вплив на його власника, змусив його докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права та усталеного (звичного) способу життя. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції керувався засадами справедливості, добросовісності та розумності (стаття 3 ЦК України), а тому визначений ним розмір відшкодування моральної шкоди 5000 грн 00 к. відповідає глибині моральних страждань позивача, характеру порушеного права, ступеню вини відповідача і забезпечує справедливий баланс між необхідністю компенсувати негативні наслідки для психоемоційного стану позивача та інтересами відповідача, який не повинен нести надмірного тягаря, що перетворює відшкодування моральної шкоди на необґрунтований заробіток для потерпілої особи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представниці ОСОБА_2 адвоката Мишковської Т. М. залишити без задоволення, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 лютого 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало