КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/12519/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12451/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні)апеляційну скаргуДержавної казначейської служби України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О., по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної і моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Самойленко А.В. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 178,50 грн. матеріальної шкоди, 5 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати (а.с. 1-6).

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 29 вересня 2022 року головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил, зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Вітранюком Ю.В. було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 1КІ № .

Вказаною постановою було притягнуто ОСОБА_1 за порушення п.3.34 Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. З метою уникнення подвійного стягнення, позивач сплатив штраф у розмірі 170,00 грн., а також 8,50 грн. комісії за банківський переказ коштів.

Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року по справі № 761/21704/22 визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № від 29 вересня 2022 року, винесену головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Вітранюком Ю.В., у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. стосовно ОСОБА_1 .Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2023 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року у справі № 761/21704/22 залишено без змін.

Вказував, що фактичні протиправні дії головного інспектора Вітранюка Ю.В. призвели до того, що позивачем було витрачено значну для нього суму грошових коштів у розмірі 178,50 грн., яку було сплачено для уникнення подвійного стягнення. Крім того, з метою захисту своїх прав позивач змушений був звернутись за професійною правничою допомогою до адвоката, щоб довести відсутність вини у вчиненні адміністративного правопорушення в судовому порядку.

Стверджував, що зазначені обставини додатково спричинили позивачу моральних страждань та витрачання часу. Збитки не були відшкодовані. Враховуючи, що наявність негативних явищ, які виникли у позивача, у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, та порушенням нормальних життєвих зв`язків унаслідок тривалого доведенням вказаного факту, як компенсацію завданої моральної шкоди від наведених порушень та незручностей позивач оцінює в розмірі 5 000,00 грн. (а.с. 1-6).

11 травня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Сказка М.І., в якому просив у задоволенні позову відмовити ( а.с. 32-35).

На обґрунтування відзиву зазначав, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. У позовній заяві відсутні будь-які докази на підтвердження завданої моральної шкоди позивачу. Вказував, що позивачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження заподіяння йому моральних страждань, шкоди здоров`ю саме протиправними діями чи бездіяльністю відповідача. Також, позивачем не враховано положення Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року за № 787, відповідно до якого повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється Казначейством або Головними управліннями Казначейства за відповідним поданням (а.с. 32-35).

17 травня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника ОСОБА_1 - адвоката Самойленко А.В., в якій останній заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначивши, що стороною позивача вірно визначено вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, а також доведено належними і допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди (а.с. 44-47).

19 травня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Державної казначейської служби України - Олешко О.М., в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність дій Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 49-52).

26 травня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника ОСОБА_1 - адвоката Самойленко А.В., в якому останній заявлені позовні вимоги підтримав в поновному обсязі, зазначивши, що Державну казначейську службу України було залучено до участі у справі, враховуючи сталі правові позиції Верховного Суду, щодо суб`єктного складу у вказаних спірних правовідносинах (а.с. 57-59).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної і моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування: матеріальної шкоди - 08,50 грн., моральної шкоди - 3 000,00 грн. відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року, з подальшими змінами. В решті позову відмовлено (а.с. 62-67).

Не погодившись з рішенням районного суду, 05 липня 2023 року представник Державної казначейської служби України - Олешко О.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с. 112-118).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, та не застосовано законодавство, яке поширюється на спірні правовідносини.

Вказував, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдала, до того ж, сам позивач не вказує на Державну казначейську службу України як на порушника своїх прав. Вважав стягнення шкоди з єдиного рахунку Державної казначейської служби України необґрунтованим та таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права.

Не погоджувався з висновком суду першої інстанції, що шкоду позивачеві заподіяно незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, в якій зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України. Таким чином, враховуючи, що на позивача не накладено адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, вважав, що відсутні правові підстави для відшкодування позивачу шкоди відповідно до норм ст. 1176 ЦК України.

Крім того, апелянт зазначав, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. Факт неправомірності прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності органом державної влади повинен бути встановлений відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Проте, не існує жодного судового рішення, яким би дії Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) або його посадових осіб були визнані незаконними. При цьому, вважав, що сам факт скасування судом постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністравтине правопорушення не тягне за собою обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) завдали позивачу моральної шкоди (а.с. 112-118).

27 вересня 2023 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 - адвокатаСамойленко А.В., в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 144-146).

10 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Сказка М.І., в якій останній просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі (а.с. 151-153).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга Державної казначейської служби України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частковоз наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29 вересня 2022 року головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Вітранюком Ю.В. винесено постанову серії 1КІ № про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України шляхом накладення адміністративного стягнення у розмірі 340 грн. (а.с. 9).

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 1КІ № , ОСОБА_1 29 вересня 2022 року о 14 год. 17 хв. на пл. Солом`янська, 2 в м. Києві було зупинено в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» транспортний засіб HONDA CR-V, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушено вимоги дорожнього знаку 3.34 Правил дорожнього руху та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 9).

30 вересня 2022 року ОСОБА_1 було сплачено штраф у розмірі 170,0 грн. та 8,5 грн. комісії за наслідками винесення зазначеної постанови серії 1КІ № від 29 вересня 2022 року, що підтверджується квитанцією за сплату № 169871404 від 30 вересня 2022 року (а.с. 10).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року по справі № 761/21704/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № від 29 вересня 2022 року, винесену головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Вітранюком Ю.В., у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. стосовно ОСОБА_1 . Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрито (а.с. 12-19).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2021 року апеляційну скаргуДепартаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року - залишено без змін (а.с. 20-21).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, яке в подальшому було закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. При цьому, районний суд дійшов висновку про стягнення з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування: матеріальної шкоди - 08,50 грн., моральної шкоди - 3 000,00 грн.

Проте колегія суддів не в повній мірі погодилась з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті - шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил передбачених зокрема статтями 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня

2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частини третьої цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З аналізу статей 23, 1174 ЦК України випливає, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування моральної шкоди.

Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінив у розмірі 5 000,00 грн.

Як було встановлено, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року по справі № 761/21704/22 визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № від 29 вересня 2022 року, винесену головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Вітранюком Ю.В., у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. стосовно ОСОБА_1 . Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрито (а.с. 12-19).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду факт незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому було спричинено душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України.

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Визначаючи розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду апеляційний суд враховує характер спричиненої шкоди, а саме, що вона спричинена постановою посадової особи органу місцевого самоврядування про накладення адміністративного стягнення; значення справи для сторони, а саме, що на позивача було накладено стягнення у вигляді штрафу; наслідки прийняття вказаного рішення, а саме, що за постановою на позивача був накладений штраф у розмірі 340,00 грн., за цим стягненням позивач сплатив 170 грн. штрафу, що не свідчить про значний розмір суми штрафу.

Відтак, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду має складати 1 000,00 грн., що буде справедливою сатисфакцією потерпілому за прийняття неправомірного рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. Зазначений розмір відшкодування цілком буде відповідати характеру спричиненої шкоди, глибині душевних страждань позивача та наслідкам, які настали для позивача, в результаті прийняття постанови про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 178,50 грн. за сплату штрафу за постановою серії 1КІ № про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України від 29 вересня 2022 року, яка була скасована на підставі судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Відповідно до п. 3 Порядку повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03 вересня 2013 року, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні матеріальної шкоди у розмірі 170,00 грн. сплаченого штрафу сторони не оскаржували.

При цьому, правильним є висновок суду, що на користь позивача підлягає стягненню 8,5 грн. - комісія за послуги банку, що є майновою шкодою, завданою посадовою особою Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) при винесенні незаконної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З оскаржуваного рішення вбачається, що судом було стягнуто майнову та моральну шкоду з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року, з подальшими змінами (а.с. 62-67).

Апеляційний суд погодився з доводами апеляційної скарги в тій частині, що стягнення коштів з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України є необґрунтованим.

Статтею 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів, зокрема, з місцевого бюджету, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (далі Порядок).

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

За змістом пунктів 35, 41 Порядку не безпосередньо Казначейство, а відповідний його орган (територіальний підрозділ Казначейства) здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної:

- фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування;

- органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності.

За змістом пункту 43 Порядку орган влади Автономної Республіки Крим та орган місцевого самоврядування подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів місцевого бюджету згідно з пунктом 41 цього Порядку та їх перерахування на рахунок стягувача. Після закінчення такого строку орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевого бюджету за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених рішенням про місцевий бюджет на зазначену мету.

Колегія суддів апеляційної інстанції перевірила та відхилила твердження про неналежність Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), як відповідача у справі, адже за змістом статей 7, 101, 23 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ", виконавчий орган міської ради входить до системи місцевого самоврядування у місті Києві.

Так, відповідач - Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) є юридичною особою (код ЄДРПОУ - 37405284).

Відповідно до пункту 2 Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), затвердженого рішенням Київської міської ради 02 березня 2023 року № 6018/6059, Департамент виконує функції органу місцевого самоврядування та, у визначених законодавством України випадках, виконує функції державної виконавчої влади.

Відповідно до підпункту 5.36 пункту 5 вищевказаного Положення, Департамент відповідно до покладених на нього завдань, розглядає справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122, частинами першою - п`ятою та восьмою статті 152-1 КУпАП, і накладає адміністративні стягнення.

Згідно з п. 13 Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), затвердженого рішенням Київської міської ради 02 березня 2023 року № 6018/6059, Департамент утримується за рахунок коштів бюджету міста Києва.

Проте, суд першої інстанції не звернув на це уваги та зробив помилковий висновок, що кошти на відшкодування майнової та моральної шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахункуДержавної казначейської служби України.

Отже, відшкодування позивачу матеріальної і грошової компенсації моральної шкоди, яка була завдана протиправними діями відповідача 1 - Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), підлягає за рахунок бюджету міста Києва, розпорядником якого у спірних правовідносинах є Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, а не за рахунок Державного бюджету України, як помилково вказав суд першої інстанції, відповідно, підлягає зміні оскаржуване рішення районного суду.

При цьому, на думку колегії суддів, той факт, що до участі у цій справі залучено не Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, а Державну казначейську службу України не може бути підставою для відмови у задоволенні позову так як за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц:

- Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган;

- порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду;

- Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Отже з урахуванням загальних принципів відшкодування шкоди завданої рішенням, дією чи бездіяльністю державного органу, законодавством регламентовано механізм відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів місцевого самоврядування, в тому числі виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відтак і їх структурними підрозділами та посадовими особами під час здійснення своїх повноважень, а саме шляхом безспірного списання відповідним територіальним органом Державної казначейської служби України коштів місцевого бюджету за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених рішенням про місцевий бюджет на зазначену мету.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 910/16226/21, яка з огляду на положення ст. 264 ЦПК України підлягає врахуванню судом.

При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена вище норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Вказану правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року по справі № 910/23967/16.

Таким чином, рішення районного суду з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно змінити з викладенням другого абзацу резолютивної частини оскаржуваного рішення в іншій редакції.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України. понесені апелянтом судові витрати мають бути віднесені на його рахунок.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року - змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з бюджету міста Києва через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) - 1 000,00 грн. моральної шкоди та 8,50 грн. майнової шкоди».

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова