УХВАЛА

21 листопада 2023 року

місто Київ

справа № 757/27686/22-ц

провадження № 61-15921ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції заявника

ОСОБА_1 у жовтні 2022 року звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), у якому просив відшкодувати з відповідача на його користь збитки (упущену вигоду), яка виникла у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання щодо повернення йому, ОСОБА_1 , вкладів за депозитними договорами № 177s756063, № 177s756064, № 177s756065, № 177s756066, № 177s756067, № 177s756068, № 177s756069, № 177s756070 від 31 січня 2005 року, за якими він є цесіонером після передачі йому права вимоги вкладником ОСОБА_2 , у розмірі 42 657 174, 96 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 23 березня 2023 року Печерський районний суд міста Києва відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд здійснив розподіл судових витрат.

Постановою від 31 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасував рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року, ухвалив нове рішення, яким частково задовольнив позов.

Суд стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 відшкодування збитків через неправомірне неповернення депозитів за кредитними № 177s756063, № 177s756064, № 177s756065, № 177s756066, № 177s756067, № 177s756068, № 177s756069, № 177s756070 від 31 січня 2005 року в розмірі 11 969 201, 36 грн.

В іншій частині вимог позову відмовив. Здійснив розподіл судових витрат.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 08 листопада 2023 року із застосування системи «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року, залишити у силі рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження цього судового рішення визначив те, що:

- (1) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15, від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, від 30 січня 2019 року у справі №706/1272/14;

- (2) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 756/420/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11226/18, щодо порядку доказування факту укладення договору банківського вкладу;

- (3) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, щодо преюдиційності судового рішення;

- (4) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 16 січня 2019 року у справі № 521/17654/15-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, щодо дотримання сторонами принципу добросовісності та неможливості зловживання процесуальними правами;

- (5) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених, у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, від 03 серпня 2018 року у справі № 923/700/17, від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц, у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2022 року у справі № 61-237цс16, за змістом яких вимоги про відшкодування збитків у виді упущеної вигоди мають бути належно обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача;

- (6) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених, у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 908/2486/18, відповідно до яких, обґрунтовуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню;

- (7) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 910/11141/19, згідно з якими недоведення позивачем розміру збитків, заявлених до стягнення, є достатньою та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про їх відшкодування;

- (8) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 904/7601/17, від 12 листопада 2019 року у справі № 910/9278/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 914/263/19, від 15 лютого 2021 року у справі № 910/3503/18, від 17 березня 2021 року у справі № 916/1740/18, щодо визначення поняття «неодержаний дохід»;

- (9) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 921/377/14-г/7, за змістом яких якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню;

- (10) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 914/263/19, від 20 жовтня 2020 року у справі № 910/17533/19, від 03 листопада 2020 року у справі № 916/3563/19, від 17 лютого 2021 року у справі № 916/450/20, від 02 березня 2021 року у справі № 922/1742/20, відповідно до яких пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а могли б бути ним реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Натомість наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення;

- (11) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 922/3308/20, щодо вибору ефективного способу захисту порушеного права;

- (12) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, від 01 липня 2015 року у справі № 6-178цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-832цс15, від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, у яких зазначено, що порівняльний аналіз термінів «довідалася» та «могла довідатися», що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо;

- (13) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 645/545/17, щодо застосування позовної давності;

- (13) в ухваленні судового рішення брали участь судді, яким було заявлено відвід.

Отже, серед підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявник зазначив ті підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, пункті 2 частини першої статті 411 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.

ІІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ЗУПИНЕННЯ ВИКОНАННЯ СУДОВОГО РІШЕННЯ

У касаційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить зупинити дію постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року.

Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі потреби вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної потреби у цьому, зокрема у разі ймовірності ускладнення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Враховуючи те, що заявник не навів обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції вправі зупинити дію рішення суду апеляційної інстанції, не підтвердив ризики настання негативних наслідків для нього, не надав докази відкриття виконавчого провадження, клопотання задоволенню не підлягає. У таких висновках визначальними є, зокрема, засади цивільного процесу, визначені у статтях 12 та 13 ЦПК України.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

ІV. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Печерського районного суду міста Києва цивільну справу № 757/27686/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів.

У задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року відмовити.

Роз`яснити учасникам справи, які відповідно до частини шостої статті 14 ЦПК України зобов`язані зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрували його, що вони мають обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет та можливість ознайомитися із копією касаційної скарги та доданих документів, що подані у цій справі, виключно через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

Іншим учасникам справи надіслати копію цієї ухвали, касаційної скарги та доданих до неї документів.

Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в двадцять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак