Справа №538/1752/22
Провадження по справі №2/538/55/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Дугніст А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Караулова О.О.,

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кочулова М.А.,

третіх осіб: ОСОБА_4 ,

приватного виконавця Виконавчого округу

Полтавської області Райда О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Караулов Олександр Олексійович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В., приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Райда О.С., про визнання договору дарування № 1304 від 01.12.2021 року недійсним (фраудаторним, таким, що вчинений на шкоду кредитору) та скасування державної реєстрації речового права на об`єкт нежитлової нерухомості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Караулов О.О., звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 30.05.2022 року задоволено його позов та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 борг та договорами позики (розписками) в сумі 1122732,96 грн. та судові витрати. Отримавши за вищевказаним судовим рішенням виконавчі документи, ОСОБА_1 звернувся до Приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. з відповідними виконавчими документами та заявами про примусове виконання рішення. Приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Райда О.С. на підставі виконавчих документів № 538/2181/21 відкрив наступні виконавчі провадження, які зараз перебувають на виконанні: виконавче провадження № 69699064 від 22.08.2022 р., з виконання виконавчого документа № 538/2181/21 виданий 07.07.2022 Лохвицьким районним судом Полтавської області, суддя Т.О. Зуб про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , борг за договорами позики (розписками) в сумі 1122732 (один мільйон сто двадцять дві тисячі сімсот тридцять дві) грн. 96 (дев`яносто шість) коп. Боржник ОСОБА_2 ; виконавче провадження № 69701362 від 22.08.2022., з виконання виконавчого документа № 538/2181/21 виданий 07.07.2022 Лохвицьким районним судом Полтавської області, судця Т.О. Зуб про стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , витрати по оплаті судового збору у розмірі 11227 (одинадцять тисяч двісті двадцять сім) грн. 33 (тридцять три) коп., по 5613 (п`ять тисяч шістсот тринадцять) грн. 67 (шістдесят сім) коп. Боржник ОСОБА_2 ; виконавче провадженим № 69698144 від 22.08.2022 року з виконання виконавчого документа № 538/2181/21 виданий 07.07.2022 року Лохвицьким районним судом Полтавської області, суддя І .О. Зуб про стягнення солідарно з ОСОБА_2 . РНОКГШ: НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , РНОКНП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РИОКПЛ: НОМЕР_3 , борт та договорами позики (розписками) в сумі 1122732 (один мільйон сто двадцять дві тисячі сімсот тридцять дві) грн. 96 (дев яносто шість) коп.; виконавче провадження № 69700385 від 08.2022 року з виконання виконавчого документа № 538/2181/21 виданий 07.07.2022 року Лохвицьким районним судом Полтавської області, суддя Т.О. Зуб про стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , РНОКПЛ: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , витрати по оплаті судового збору у розмірі 11227 (одинадцять тисяч двісті двадцять сім) грн. 33 (тридцять три) коп., по 5613 (п`ять тисяч шістсот тринадцять) грн. 67 (шістдесят сім) коп. Боржник- ОСОБА_4 . З рішення суду № 538/2181/21 від 30.05.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 взяли у борг у громадянина ОСОБА_1 кошти у загальній сумі 1122732,96 грн., який зобов`язувались повернути 20.04.2020 року (визначений момент повернення коштів, розрахунку з кредитором). Вищевказаний борг боржники не повернули у передбачені строки (до 20.04.2020 року) тому 23.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення боргу. Позов було задоволено 30.05.2022 рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області. Знаючи про власні борги у сумі 1122732,96 грн., які він мав повернути кредитору ще 20.04.2020 року, 01.12.2021 року, боржник ОСОБА_2 , на шкоду кредитору, з метою недопущення звернення стягнення на майно та зменшення власної платоспроможності вчинив неправомірні дії (використав «право на зло»), а саме: оформив договір дарування № 1304, виданий 01.12.2021 Приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В, яким подарував своєму сину ОСОБА_3 об`єкт нерухомості, танцювальний майданчик загальною площею 583.1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на такий об`єкт було зареєстровано за сином боржника 01.12.2021 року об 11:24:22 що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 09.11.2022 року, стягувач ОСОБА_1 звернувся до Приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень № 69699064, № 69701362, № 69698144, В 69700385 з можливістю зробити відповідні копії. З матеріалів наданих стягувачу в межах ознайомлення, вбачається, що в межах виконавчого провадження № 69699064- боржник ОСОБА_2 , № 69701362- боржник ОСОБА_2 , № 69698144- боржниця ОСОБА_4 , № 69700385- боржниця ОСОБА_4 встановлено, що за боржниками не зареєстровано транспортні засоби, що підтверджується відповідями МВС. Витягами з електронного реєстру сільгосптехніки вбачається, зо за боржниками не зареєстрована відповідна техніка. Хоча у боржників і наявні рахунки в банках, але кошти на рахунках у боржників відсутні. Крім того, при перевірці майнового стану з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за боржницею ОСОБА_4 нерухоме майно не зареєстровано. Разом з тим, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за боржником ОСОБА_2 зареєстрований житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , проте в силу ч. 1 статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження»- на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник, стягнення звертається в останню чергу, а згідно відповіді виконавчого комітету Заводської міської ради у будинку зареєстровані малолітні та неповнолітні діти. Отже з вищевикладеного вбачається, що майном за рахунок якого можна було виконати рішення суду № 538/2181/21 у боржника був об`єкт нерухомості- танцювальний майданчик загальною площею 583.1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , але боржник ОСОБА_2 , маючи умисел уникнути боргових зобов`язань, на шкоду кредитору подарував безоплатно своєму сину ОСОБА_3 об`єкт вищевказаної нерухомості. Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 16.09.2022 року, Приватним виконавцем Райдою О.С. було здійснено виїзд за місцем проживанням боржників вказаних у виконавчих документах, а саме за адресою АДРЕСА_2 . На час прибуття виконавця за вказаною адресою боржника ОСОБА_2 вдома не було, проте була присутня його жінка- боржниця ОСОБА_4 , якій було вручено виклики до офісу виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження, про отримання постанови боржниця розписалась на супровідному листу постанови. 21.09.2022 року боржник ОСОБА_2 з`явився на виклик до офісу Приватного виконавця, де був записаний у журнал відвідувачів та особисто розписався у журналі відвідувачів. Приватний виконавець Райда О.С. вручив боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, про отримання постанови боржник розписався на супровідному листу постанови. За таких обставин очевидним є той факт, що боржники знають про відповідні виконавчі провадження, але все одно продовжують не виконувати рішення суду про стягнені коштів на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, просить визнати договір дарування № 1304 від 01.12.2021 року недійсним (фраудаторним, таким, що вчинений на шкоду кредитору) та скасування державної реєстрації речового права на об`єкт нежитлової нерухомості.

Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 14.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.03.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Караулов О.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Надав пояснення згідно змісту позову та додав, що ОСОБА_2 знаючи про борг, почав переоформлювати майно, щоб зменшити свою платіжоспроможність. ОСОБА_2 намагається сплатити борг, про що надав квитанції

Відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що власний автомобіль віддав за борг. До 2015 року перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , від якого у них народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу поділа майна не було. Договорилися, що танцювальний майданчик він переоформить на сина, оскільки на той час дочка була малолітньою дитиною. Вказане майно подарував сину з метою, щоб той мав змогу заробляти кошти та утримувати сім`ю. Переофомлення майданчика на сина тривало не один рік, і ні від кого цей факт він не приховував. Борг ОСОБА_1 сплатив частково. Розписку порвали, але через деякий час ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, який вже був частково сплачений. Для повернення боргу, він вимушений був брати кредити у банку. На теперішній банківські рахунки заблоковані, і при наявності можливості борг за виконавчим провадженням сплачує.

Відповідач ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що танцювальний майданчик йому подарував батько. ОСОБА_2 майданчиком не користується. Батько подарував майданчик, щоб він у подальшому міг отримувати прибуток. Майданчик працює сезонно у теплу пору року. На вказаний майданчик він давав батькові 4000,00 євро, які заробив у Німеччині, також кошти вкладала і мати. І вже потім вирішили, що цей майданчик батько оформить на нього, оскільки після розірвання шлюбу між батьками, він утримує сім`ю. Батько цим майном не користується.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кочулов М.А. також просив відмовити у задоволенні позовних вимог,

Третя особа ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні позовних вимог та повністю підтвердила пояснення відповідачів.

Третя особа- приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Райда О.С. пояснив, що за виконавчими провадженнями борг погашається частково. ОСОБА_2 , знаючи про борг, переписав танцювальний майданчик на сина умисно, щоб уникнути виконання збов`язань за боргом.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 статті 15, ч.1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто, спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Судом встановлено, що рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 30.05.2022 року задоволено його позов та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 борг та договорами позики (розписками) в сумі 1122732,96 грн. та судові витрати, на підставі якого 07.07.2022 року видані виконавчі листи (а.с. 13, 15, 17, 19). Приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Райда О.С. відкрив наступні виконавчі провадження, які зараз перебувають на виконанні: виконавче провадження № 69699064 від 22.08.2022 р., з виконання виконавчого документа № 538/2181/21 виданий 07.07.2022 Лохвицьким районним судом Полтавської області, суддя Т.О. Зуб про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , борг за договорами позики (розписками) в сумі 1122732 (один мільйон сто двадцять дві тисячі сімсот тридцять дві) грн. 96 (дев`яносто шість) коп. Боржник ОСОБА_2 ; виконавче провадження № 69701362 від 22.08.2022., з виконання виконавчого документа № 538/2181/21 виданий 07.07.2022 Лохвицьким районним судом Полтавської області, судця Т.О. Зуб про стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , витрати по оплаті судового збору у розмірі 11227 (одинадцять тисяч двісті двадцять сім) грн. 33 (тридцять три) коп., по 5613 (п`ять тисяч шістсот тринадцять) грн. 67 (шістдесят сім) коп. Боржник ОСОБА_2 ; виконавче провадженим № 69698144 від 22.08.2022 року з виконання виконавчого документа № 538/2181/21 виданий 07.07.2022 року Лохвицьким районним судом Полтавської області, суддя І .О. Зуб про стягнення солідарно з ОСОБА_2 . РНОКГШ: НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , РНОКНП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РИОКПЛ: НОМЕР_3 , борт та договорами позики (розписками) в сумі 1122732 (один мільйон сто двадцять дві тисячі сімсот тридцять дві) грн. 96 (дев яносто шість) коп.; виконавче провадження № 69700385 від 08.2022 року з виконання виконавчого документа № 538/2181/21 виданий 07.07.2022 року Лохвицьким районним судом Полтавської області, суддя Т.О. Зуб про стягнення з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , РНОКПЛ: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , витрати по оплаті судового збору у розмірі 11227 (одинадцять тисяч двісті двадцять сім) грн. 33 (тридцять три) коп., по 5613 (п`ять тисяч шістсот тринадцять) грн. 67 (шістдесят сім) коп. Боржник- ОСОБА_4 (а.с. 14, 16, 18, 20). ОСОБА_1 звернувся до Приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень № 69699064, № 69701362, № 69698144, В 69700385 з можливістю зробити відповідні копії (а.с. 24). З матеріалів виконавчих проваджень встановлено, що за боржниками не зареєстровано транспортні засоби (а.с. 25, 26). Витягами з електронного реєстру сільгосптехніки вбачається, зо за боржниками не зареєстрована відповідна техніка( а.с. 27, 28). Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за боржницею ОСОБА_4 нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 29). З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за боржником ОСОБА_2 зареєстрований житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 30-31). Згідно відповіді виконавчого комітету Заводської міської ради у будинку зареєстровані малолітні та неповнолітні діти (а.с. 32).

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

01.12.2021 року ОСОБА_2 оформив договір дарування № 1304, виданий 01.12.2021 Приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В, яким подарував своєму сину ОСОБА_3 об`єкт нерухомості, танцювальний майданчик загальною площею 583.1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на такий об`єкт було зареєстровано 01.12.2021 року об 11:24:22 що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 09.11.2022 року (а.с. 21-23).

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач, як на підставу звернення до суду зазначає, що оскаржуваний договір дарування є фіктивним, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, що є порушенням ч.ч. 1,5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 статті 203 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 статті 203 ЦК України). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до ч. 5 статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Відповідно до приписів ч. 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 09.08.2022 року у справі № 638/19135/19, провадження № 61-2756св22.

В юридичній науці та судовій практиці договори, дії, бездіяльність та рішення органів, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору і така мета досягнута, називають фраудаторними правочинами.

Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі №2-591/11, провадження №14-31цс21.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам, може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 року у справі № 235/6483/20, провадження № 61-17054св21, постанові ВС/КЦС від 07.10.2020 у справі №755/17944/18).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України), обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26.04.2022 року у справі №522/23819/15-ц, провадження № 61-10480св21.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №369/11268/16-ц, провадження №14-260цс19. А саме, як зазначено у даній постанові:… Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження №61-28761св18) та зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Критеріями, які Верховний Суд називає для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Згідно з висновком до якого дійшла колегія суддів Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 прийнятій за результатами розгляду справи №905/2030/19, фіктивний правочин, виключає наявність наміру створити юридичні наслідки в момент його вчинення, що, в свою чергу, унеможливлює виникнення будь-яких майнових наслідків, оскільки такий правочин їх не породжує.

Оскільки на підставі фіктивного правочину відсутня можливість передачі майна, restitutio in integrum виключається юридичною конструкцією фіктивного правочину. Якщо ж буде встановлено, що така передача de facto відбулася, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний, і тому норма статті 234 ЦК України не підлягає застосуванню, адже фіктивний правочин de jure не породжує будь-яких правових наслідків. В свою чергу, правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (ч. 3 ст. 234 ЦК України).

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони не бажають настання правових наслідків, обумовлених договором; усі сторони договору поінформовані про його фіктивність; письмовим текстом договору створюється лише видимість правовідносин між сторонами; мета вчинення фіктивного правочину не має значення.

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 03.09.2019 прийнятій за результатами розгляду справи № 904/4567/18, якщо хоча б одна зі сторін оспорюваного договору намагалася досягти правового результату, то цей правочин не може визнаватися фіктивним.

Отже, з аналізу зазначеного вбачається, що «фіктивний правочин» характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину.

Я встановлено судом, ОСОБА_2 оформив договір яким подарував своєму сину ОСОБА_3 об`єкт нерухомості, танцювальний майданчик загальною площею 583.1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . 01.12.2021 року, тобто до звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення боргу та, відповідно, до ухвалення рішення судом. Як пояснив ОСОБА_3 , вказаним майном розпоряджається він особисто, і отримані кошти від майна є основним доходом сім`ї, що також підтвердив ОСОБА_2 , який пояснив, що подарував його синові від першого шлюбу, оскільки той час він та колишня дружина також вкладали особисті кошти у майданчик. Після розірвання шлюбу в якості поділу майна ОСОБА_2 оформив договір дарування вищевказаного майна сину від першого шлюбу. Тобто, відбулася така передача майна de facto відбулася.

Відповідно до загальних приписів норм права, які регулюють виниклі правовідносини, тягар доведення у спорі про визнання недійсним правочину покладений на заявника таких вимог, оскільки діє презумпція правомірності правочину.

Окрім матеріалів виконавчого провадження, стороною позивача не надано інших доказів, які б підтверджували, що договір дарування вчинений на шкоду кредитору.

До того ж, ОСОБА_2 здійснюються платежі за виконавчими документами, про що суду надані копії відповідних квитанцій (а.с. 133-134), та що також не оспорювалося стороною позивача та підтверджено приватним виконавцем.

Згідно ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, за наведених обставин та в контексті правових висновків Верховного Суду, в тому числі стосовно сфер, у яких можливе правове регулювання правочинів, які вчиняються на шкоду кредитору, враховуючи недоведеність того, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 при укладенні договору дарування діяли недобросовісно та з метою умисного уникнення задоволення вимог ОСОБА_7 за договором позики, так як із досліджених судом доказів та встановлених обставин слідує, що сторони договору дарування при його укладенні не мали свідомої цілі позбавити ОСОБА_2 звернення стягнення на майно боржника на його шкоду, у зв`язку з чим оспорюваний позивачем договір не можна вважати фраудаторним правочином, тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 89, 137, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Караулов Олександр Олексійович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В., приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Райда О.С., про визнання договору дарування № 1304 від 01.12.2021 року недійсним (фраудаторним, таким, що вчинений на шкоду кредитору) та скасування державної реєстрації речового права на об`єкт нежитлової нерухомості- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 24.05.2023 року.

Суддя: Т.О. Зуб