17.05.2023 Єдиний унікальний номер 205/2361/21
Номер провадження: 2/205/856/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Тетяна Миколаївна, про визнання договору купівлі продажу та договору про розірвання купівлі продажу недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», державного реєстратора Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілії Олексіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , про усунення перешкод у розпорядженні власністю,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Тетяна Миколаївна, про визнання договору купівлі продажу та договору про розірвання купівлі продажу недійсними.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 05.08.2020 року відповідно до результатів відкритих торгів між ПАТ КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір № CL48N718070_ blank про відступлення права вимоги (далі - Договір).

За умовами даного Договору позивач набув права вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема, за Кредитним договором № 8/2006/840-К/117Р від 06.10.2006 року укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ «КБ «Надра», та договору забезпечення зобов`язань за таким кредитним договором, яким є Договір іпотеки № 117Р/1 від 06.10.2006 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (теперішня адреса АДРЕСА_2 ).

Позивач вказує, що йому, як особі яка набула статус кредитора та іпотекодержателя, зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру прав стало відомо, що запис про іпотеку вказаної квартири було припинено без належних на це правових підстав.

При цьому, за відсутності у базі даних Державного реєстру відомостей про обтяження такого майна іпотекою, 13.02.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі продажу вказаної квартири АДРЕСА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом ДМНО Бойченко Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 236.

На думку представника позивача саме в ході протиправних дій, які полягали у безпідставному вилучені з баз даних Державного реєстру відомостей про чинне іпотечне обтяження, відбулась перереєстрація права власності на предмет іпотеки без згоди Іпотекодержателя з метою звільнення такого майна з-під іпотеки, що позбавляє кредитора на задоволення вимог за рахунок такого майна.

У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача змушений звернутися до суду та просити суд, у остаточні редакції позовної заяви (з врахуванням заяви представника позивача про відмову від частини позовних вимог за первісним позовом): 1) визнати недійсним Договір про розірвання договору купівлі продажу від 05.02.2016 року, за реєстровим номером № 131, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кретовою Н.Б., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо розірвання Договору купівлі продажу від 20.09.2006 року за реєстровим № 3200, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кретовою Н.Б. та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстру про державну реєстрацію право власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , номер РНОНМ: 01, індексний номер рішення: 28184284 від 11.02.2016 року, запис про проведену державну реєстрацію запис прав власності / довірчої власності: 13205460, припинивши право власності за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 , номер РНОНМ: НОМЕР_2 ; 2) визнати недійсним Договір купівлі продажу від 13.02.2016 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Бойченко Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 236 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 подала до суду відзив на вказану позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні первісного позову з огляду на ті обставини, що позивачем не доведено як факт набуття права вимоги за вказаним кредитним договором № 8/2006/840-К/117Р від 06.10.2006 року, так і факт протиправності припинення обтяження на іпотечне майно.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Також відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», державного реєстратора Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілії Олексіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , про усунення перешкод у розпорядженні власністю.

В обґрунтування зустрічного позову такий учасник справи посилається на ту обставину, що 13.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 .

Такий договір було посвідчено у нотаріальному порядку, і на час вчинення правочину нотаріусом було здійснено всі потрібні дії щодо перевірки всіх існуючих реєстрах обтяжень та іпотек стосовно спірної квартири. При цьому будь-яких перешкод для вчинення правочину виявлено не було.

Право власності за наслідком вчинення вищевказаного правочину було зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а тому саме ОСОБА_1 з 13.02.2016 року вона є добросовісним набувачем, та єдиним законним власником вказаної квартири, яка придбала означену нерухомість вільною від будь-яких обтяжень.

Однак, не дивлячись на викладене, за зверненням ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було вчинені дії щодо повторної реєстрації обтяження у вигляді іпотеки на спірну квартиру, яка була здійснена державним реєстратором Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілією Олексіївною.

Вважаючи вчинення таких реєстраційних дій незаконними, позивач за зустрічним позовом змушена звернутися до суду та просити суд усунути їй, ОСОБА_1 , перешкоди у розпорядженні власністю квартирою АДРЕСА_1 , шляхом: 1) скасування рішення державного реєстратора Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілії Олексіївни за індексним номером 55473460 від 02.12.2020 року про внесення змін до запису про обтяження за номером 12792962 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 (квартира АДРЕСА_1 )/спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасування запису про обтяження за номером 12792962 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 (квартира АДРЕСА_1 )/ спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; припинення обтяження за номером 12792962 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 (квартира АДРЕСА_4 )/спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 2) скасування рішення державного реєстратора Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілії Олексіївни за індексним номером 55760351 від 17.12.2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстрацію іпотеки) за номером 39759040 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 (квартира АДРЕСА_4 )/ спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасування запису про проведену державну реєстрацію іпотеки за номером 39759040 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 (квартира АДРЕСА_1 )/ спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; припинення іпотеки за номером 39759040 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером - 01 (квартира АДРЕСА_1 )/ спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача за первісним позовом просила суд такий позов задовольнити у повному обсязі з мотивів, що в ньому викладені, а у задоволені зустрічного позову відмовити з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

Представник відповідача ОСОБА_1 просила суд у задоволені первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила ухвалити рішення про його задоволення з підстав, що наведені в такій заяві по суті справи.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у відкрите судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань від таких учасників справи до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засіданні не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача за зустрічним позовом державний реєстратор Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілія Олексіївна, також, у відкрите судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна, у відкрите судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Тетяна Миколаївна у відкрите судове засіданні не з`явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі в який просили винести рішення на розсуд суду згідно вимог чинного законодавства.

Суд вказує, що не дивлячись на введення в державі Україна воєнного стану через збройну агресію російської федерації, Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, на день розгляду даної справи, функціонує у штатному режимі, і відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , мали можливість надіслати будь-яку заяву з процесуальних питань (у тому числі про відкладення судового засідання, участь у судовому засідання в режими відеоконференція), в тому числі, на електронну адресу суду. Однак будь-яких заяв чи клопотань від таких учасників справи до суду не надходило.

Суд також із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

Суд, враховуючи ту обставину, що представники сторін надали свої пояснення по суті спору, у тому числі й у відкритому судовому засіданні, всім учасникам справи були створені належні та достатні умов для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи. У зв`язку із чим суд вважає за необхідне завершити розгляд справи по суті та ухвалити відповідне рішення.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.03.2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття вказаного первісного позову до розгляду та відкрито провадження у такій цивільній справі.

Ухвалою суду від 29.03.2021 року вирішено витребувати у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кретової Наталії Борисівни матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення Договору про розірвання договору купівлі продажу від 05.02.2016 року, за реєстровим № 131, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо розірвання Договору купівлі продажу від 20.09.2006 року за реєстровим № 3200, щодо квартири АДРЕСА_1 , номер РНОКПП: НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 29.03.2021 року вирішено витребувати у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Тетяни Миколаївни матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення Договору купівлі продажу від 13.02.2016 року, за реєстровим № 236, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо квартири АДРЕСА_1 , номер РНОКПП: НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 13.01.2022 року залучено в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 01.02.2023 року вищевказаний зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, та об`єднані такі вимоги в одне провадження.

Ухвалою суду від 01.02.2023 року було задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом про виклик та допит в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 10.03.2023 року вирішено підготовче провадження у даній цивільній справі закрити та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17.05.2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття відмови Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» від позову в частині певних позовних вимог.

Будь-яких інших процесуальних дій у справі (витребування доказів, забезпечення доказів тощо) судом не вживалось.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2006 року на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 . Оглядом такого договору купівлі-продажу встановлено, що останній було підписаний сторонами та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. за реєстровим 3200 (а.с. 75, т.1).

Судом встановлено, що 06.10.2006 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступник - ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 8/2006/840-к/117Р, згідно умов якого остання отримала кредит на умовах, визначених вказаним договором (а.с. 14-15, т.1.)

Судом також встановлено, що 06.10.2006 року в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним Кредитним договором № 8/2006/840-к/117Р від 06.10.2006 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступник - ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки № 117Р/1, предмет іпотеки: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 45,5 кв.м. (а.с. 12-13, т.1.).

Судовим розглядом також встановлено, що вказане іпотечне обтяження було зареєстровано 06.10.2006 року у діючому на той час Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г. О. номер запису про обтяження 12792962 (а.с. 16, зворотній бік, т.1)

Одночасно із цим судом також встановлено, що 05.02.2016 року було зареєстровано припинення обтяження іпотекою такої квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,5 кв.м. на підставі листа, маючого ознаки підробки, та начебто оформленого від імені ВАТ КБ «Надра» про виконання боржником всіх зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку із чим, у подальшому, органами національної полії було розпочато кримінально провадження № 0000550 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 358 КК України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів) (а.с. 119-121, т.2).

Суд вказує, що доказів погашення заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 05.02.2016 року (на момент реєстрації припинення обтяження майна іпотекою) суду в межах розгляду даної справи не подано. Навпаки, згідно листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.06.2021 року за вих. № 57-8612 станом на 01.01.2014 року за таким кредитним договором обліковується: заборгованість за основним боргом у сумі 14 007, 20 USD, заборгованість прострочена за основним боргом 1216, 78 USD, заборгованість за нарахованими відсотками 3568,51 USD (а.с. 118, т.2).

Далі, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2014 року вирішено стягнути солідарно із ОСОБА_4 , ОСОБА_7 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за вказаним Кредитним договором № 8/2006/840-к/117Р від 06.10.2006 року у розмірі 37 643 доларів США 62 центи та судові витрати по справі. (а.с. 18 -19, т.1.).

Також матеріалами справи підтверджено, що 05.02.2016 року було розірвано вказаний Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б., Такий договір про розірвання було посвідчено у нотаріальному порядку вказаним нотаріусом та зареєстровано у реєстрі за № 131 (а.с. 74, т.1). У зв`язку із чим право власності було зареєстровано за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з відкриттям розділу на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 28184284 від 11.02.2016 року, номер запису про право власності/ довірчої власності: 13205460. (а.с. 122, т.1).

Судом також встановлено, що далі, 13.02.2016 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 236. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з відкриттям розділу на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 28226920 від 13.02.2016 року, номер запису про право власності/ довірчої власності: 13241912. (а.с. 52-53, т.2).

Судовим розглядом також встановлено, що 05.08.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ПАТ «КБ «Надра» був укладений Договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_blank, предметом якого було відступлення ПАТ «КБ «Надра» на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» прав вимоги, в тому числі і за Кредитним договором № 8/2006/840-к/117-Р від 06.10.2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра» (а.с. 8-10, т.1.).

Матеріалами справи також підтверджено, що за заявою нового кредитора ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» державним реєстратором Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілії Олексіївни було ухвалено рішення за індексним номером 55473460 від 02.12.2020 року про внесення змін до запису про обтяження майна іпотекою та внесено до баз даних державного реєстру запис за номером 12792962 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 (квартира АДРЕСА_1 ), та рішення за індексним номером 55760351 від 17.12.2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстрацію іпотеки) та внесено до баз даних державного реєстру запис за номером 39759040 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 (квартира АДРЕСА_1 ).

Оскільки позивач наполягає на тому, що вказане майно в ході протиправних дій було позбавлено обтяження іпотекою, а речове право на нього перереєстровано без згоди Іпотекодержателя з метою звільнення майна з під іпотеки, а у свою чергу відповідач ОСОБА_1 наполягає на тому, що вона є добросовісним набувачем такого майна, і нова реєстрація іпотеки на таке майно порушує її речове право, та суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Щодо позовних вимог за первісним позовом про визнання договору купівлі продажу та договору про розірвання купівлі продажу недійсними, суд вказує на наступне.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)від 15 листопада 1996 року у справі "Chahal v. the United Kingdom" (заява N 22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 у справі N 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Такі правові позиції Верховний Суд виклав в постановах від 22 травня 2019 року у справі № 310/7353/13-ц та від 17 березня 2020 року у справі № 274/4841/17.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

При цьому у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що "цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню".

В контексті даного спору, що виник між сторонами суд вказує, що виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру не впливає на чинність іпотеки, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі.

Аналогічні за своїм змістом правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20).

Таким чином, запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.

Тобто, у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна.

Аналогічні за своїм змістом правові висновки містяться у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 357/10067/20 (провадження № 61-16085св21).

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач, як кредитор, посилався на те, що іпотека незаконно припинена державним реєстратором, оскільки існує кредитний борг, який був забезпечений іпотекою. За виниклих правовідносин застосування наслідків недійсності правочину (договору купівлі-продажу квартири), з урахуванням реєстрації припинення іпотеки та обтяження, не можуть відновити право чи інтерес кредитора.

Саме у справі за належною вимогою про визнання права іпотекодержателя суд мав врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Оскільки само по собі відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Тобто, виходячи з обставин даної справи, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право саме як іпотекодержателя порушене, належним способом захисту є звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя, а не оспорення підстав набуття іншими особами речових прав на предмет іпотеки.

Суд зазначає, що законодавчо закріплений принцип диспозитивності цивільного судочинства покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин); під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.

Окрім того, зазначений принцип передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

В даному випадку позивач за первісним позовом до суду із вимогою про відновлення прав іпотекодержателя не звертався, обставин недобросовісних дій набувача спірного іпотечного майна не доводив у перебачений процесуальним законом спосіб.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру та визнання недійсним договорів відчуження квартири АДРЕСА_1 є неефективним способом захисту порушених прав банку як іпотекодержателя, що є підставою для відмови в їх задоволенні в повному обсязі.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про усунення перешкод у розпорядженні власністю шляхом скасування рішення державного реєстратора про внесення змін до запису про обтяження майна іпотекою, суд зазначає про наступне.

Як вказувалось судом вище, квартира АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки за Договором іпотеки № 117Р/1, який було укладено 06.10.2006 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступник - ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_4 для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором № 8/2006/840-к/117Р .

Суд зазначає, що підстави припинення іпотеки встановлені статтею 17 Закону України «Про іпотеку».

Так, за частиною першою цієї статті іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

В даному випадку матеріалами справи підтверджено, що іпотека стосовно вказаного нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1 , була зареєстрована належним чином, а належні, достатні та допустимі докази того, що ця іпотека була припинена за визначених законодавством підстав на час укладення договору 13.02.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі продажу квартири, суду не подавались та у матеріалах справи відсутні. При цьому обставина припинення такого обтяження з боку позивача за зустрічним позовом в межах розгляду саме даної справи суду не доводилась, і підставою зустрічного позову не була.

Суд зазначає, що під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень слід розуміти офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Таким чином, внесення в даному випадку державним реєстратором до реєстру спірних записів про обтяження майна іпотекою носить виключно похідний характер від цивільно-правових зобов`язань, і є лише офіційним підтвердженням існування юридичного факту наявності такої іпотеки, чинність якої позивачем за зустрічним позовом під час розгляду справи по суті не спростована.

Суд зазначає, що сам по собі факт реєстрації обтяження майна іпотекою не створюється реєстраційною дією чи державного реєстратора чи його рішенням про державну реєстрацію такої іпотеки. Існування спірних записів в реєстрі про обтяження майна іпотекою не позбавляє власника майна доводити обставини припинення чи дійсності такої іпотеки в суді, а після чого вже вирішити питання про виключення таких записів з Державного реєстру, які мають суто похідне значення від наявності самої іпотеки.

У цьому контексті не мають правого значення для вирішення справи по суті покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що були допитані під час розгляду справи по суті, оскільки їх покази стосуються лише фактичних обставин укладання договору купівлі-продажу зазначеної квартири, а не обставин, що законодавством пов`язуються із підставами припинення іпотеки.

У зв`язку із викладеним, суд також відмовляє у задоволенні зустрічного позову у його повному обсязі з огляду на його безпідставність.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

У первісному позові відмовлено, тому судові витрати за первісним позовом у вигляді судового збору віднести на рахунок позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» за первісним позовом.

Так само, оскільки у задоволені зустрічних позовних вимог також було відмовлено, тому суд вважає, сплачений судовий збір слід покласти на позивача ОСОБА_1 за таким зустрічним позовом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 387, 388 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені первісної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (місце знаходження: 49044, м. Дніпро, вул.. Автотранспортна, буд. 2, оф.205, код ЄДРПОУ 40696815) до ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна (місце знаходження: 49128, м. Дніпро, ж/м Покровський, буд. 5-т, к. 3), Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Тетяна Миколаївна (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Володимира Мономаха, буд.17, к.3), про визнання договору купівлі продажу та договору про розірвання купівлі продажу недійсними, - відмовити у повному обсязі.

2. У задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (місце знаходження: 49044, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, оф.205, ), державного реєстратора Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області Строєнко Лілії Олексіївни (місце знаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. О.Сибірцева, буд.33), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ), про усунення перешкод у розпорядженні власністю, - відмовити у повному обсязі.

3. Судові витрати по справі за позовні вимоги за первісним позовом віднести за рахунок позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

4. Судові витрати по справі за позовні вимоги за зустрічним позовом віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан