Справа №336/6596/23
Провадження №2/336/2720/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участю секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Наталія Сергіївна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки - адвокат Калінін С.К., який діє на підставі Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги б/н/23 від 23.05.2023, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги б/н від 07.07.2023 серії ВІ №1150239, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2212 від 26.06.2018 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій після уточнення просить: 1) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №75883, вчинений 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Наталією Сергіївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість у сумі 17 390,00 гривень; 2) стягнути з відповідача на користь позивачки безпідставно набуті грошові кошти у сумі 1 757,60 гривень; 3) стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, зокрема по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної (правничої) допомоги у сумі 5 000,00 гривень.

Разом з позовом, адвокатом подано заяву про забезпечення позову, в якій просив суд: 1) зупинити стягнення по виконавчому провадженню НОМЕР_2 від 23.02.2022 відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни №75883 від 22.12.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість у сумі 17 390,00 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що вказаний виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням ст.ст. 80,87,89 Закону України «Про нотаріат», а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки його було вчинено на кредитному договорі, який не було нотаріально посвідчено, при його вчиненні нотаріусом не було перевірено безспірність нарахованої заборгованості та не перевірено наявності направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, матеріали виконавчого провадження не містять доказів права у ТОВ «ФК «ЄАПБ» на стягнення заборгованості з позивачки, виконавчий напис не було вчинено на оригіналі договору. Крім того, позивачка жодного разу ніяким чином не підписувала кредитний договір, за яким здійснювалося стягнення, а також ніколи та в будь-який спосіб не отримувала одноразовий ідентифікатор, яким нібито біло підписано кредитний договір. Інформація з сайту ТОВ «Авентус Україна» не можу бути належним доказом, оскільки вказаний доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї із сторін. Враховуючи той факт, що відповідачем не доведено факту волевиявлення позивачки на укладення Кредитного договору з ТОВ «Авентус Україна», слід дійти висновку, що відповідний правочин є таким, що не вчинений, а тому права та обов`язки за таким правочином не набуті, правовідносини не виникли.

Ухвалою суду від 10.07.2023 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 19.07.2023 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою суду від 19.07.2023 задоволено клопотання адвоката, позов забезпечено шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні.

Відповідачу та третім особам копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками направлялись поштою за місцем знаходження останніх. Відповідачем вказані документи отримані особисто уповноваженими особами. Згідно з ст.128 та ст.272 ЦПК України, учасники справи є повідомленими про розгляд справи належним чином.

27.07.2023 адвокат Калінін С.К. через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з клопотанням про приєднання до матеріалів справи доказів сплати позивачкою вартості послуг адвоката.

09.08.2023 на електронну адресу суду представником відповідача було подано відзив на позов, в якому просив відмовити задоволенні позову, посилаючись на те, що 19.08.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та позивачкою з врахуванням положень ЦК України, Законів України «Про електронну комерцію», «Про електронні довірчі послуги» було укладено Кредитний договір №1184547. В подальшому 11.03.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір відступлення права вимоги №11032020, відповідно до якого відповідач став правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Авентус Україна», в тому числі і за Кредитним договором №1184547. У зв`язку з тим, що позивачка не виконувала належним чином зобов`язання, передбачені кредитним договором, у неї виникла заборгованість, а тому, ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису. Товариством при зверненні до приватного нотаріуса було надано вичерпний перелік документів, передбачених п. 2 Постанови, а саме: Оригінал кредитного договору та Розрахунок заборгованості. Кредитний договір було укладено з позивачкою з врахуванням вимог Закону України «про електронні довірчі послуги» та «Електронну комерцію». Щодо витрат на правничу допомогу, то вказані витрати не підлягають стягненню, оскільки є необґрунтованими, завищеними та безпідставними. Щодо вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса у сумі 1 757,50 грн., то вказані вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на те, що є необґрунтованими, оскільки із оборотно-сальдової відомості вбачається, що в ході примусового виконання ВП НОМЕР_2 в рахунок погашення боргу по виконавчому напису 75883 Товариством було отримано лише 752,28 грн. Будь-які дії чи бездіяльність виконавця під час виконавчого провадження позивачкою не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно та кошти боржника. У позивачки по справі перед відповідачем була наявна заборгованість по кредитному договору 1184547 від 19.08.2019, яка станом на теперішній час так і є непогашеною, а тому діє Товариства щодо стягнення з неї заборгованості шляхом звернення до приватного нотаріуса є законними та обґрунтованими.

27.09.2023 позивачкою в приміщенні суду було отримано копію відзову на позовну заяву.

Треті особи пояснення щодо позову не подали.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно Договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1184547 від 19.08.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та (мовою оригіналу) « ОСОБА_1 » уклади вказаний договір, відповідно до умов якого Товариство надало позивачці грошові кошти у сумі 8 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути Позику та сплатити проценти за користування Позикою (п.1.1)

Позика надавалася строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань (п.1.2)

Відсоткові ставки по договору склали:

занижена процентна ставка 0,90% за кожен день користування Позикою (328,50% на рік) (п.1.3.1);

стандартна процентна ставка - 1,80% від суми Позики за кожен день користування (657,00% на рік) (1.3.2);

Загальна вартість Позики за заниженою ставкою складає 127,00% від суми Позики (у процентному виразі) або 10 795,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування Позикою - 27,00% від суми позики (у процентному виразі) або 2 295,00 грн. (у грошовому виразі), (п.1.4)

У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі та у встановлений строї. Клієнт має право ініціювати продовження строку користування Позикою та зміну дати погашення Позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та ««сплачених на дату платежу процентів. Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених проценті», заява Клієнт» про продовження строку користування Позикою вважається поданою. (п.1.6)

Після вчинення Клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього Договору, та у разі якщо залишок суми Позики складає не менше ніж 400 (чотириста) гривень, Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування Позикою. Новий строк користування Позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення Клієнтом дій згідно з пунктом 1.6 цього Договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення Позики відображається у Особистому кабінеті Клієнта Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою (п.1.7)

22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, було вчинено виконавчий напис №75883, згідно якого « ОСОБА_1 » має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», яке на підставі Договору факторингу №11032020 від 11.03.2020 є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» за кредитним договором №1184547 від 19.03.2019 у сумі 17 390,00 гривень, з яких: 8 500,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 24 590,00 гривень - заборгованість за відсотками, 4 250,00 гривень - заборгованість за пенею, штрафами, 50,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису.

Стягнення заборгованості здійснюється за період з 11.03.2020 по 30.11.2021.

При примусовому виконанні спірного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим Кирилом Костянтиновичем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.02.2022 (ВП НОМЕР_2) та про арешт майна боржника від 11.05.2023.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок №296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Згідно з п. 3.1 Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 3.2 Порядку № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік № 1172).

Відповідно до п. 3.3, 3.4 глави 16 Порядку № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Суд встановив, що п. 2 Переліку № 1172, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили.

Вказаним судовим рішенням визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, в частині п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Редакція Переліку № 1172 до внесення змін, визнаних нечинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мала правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц.

З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинила спірний виконавчий напис на підставі нечинного нормативно-правового акту, а також при його вчиненні не переконалася у безспірності вимог стягувача, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат».

Щодо вимог про стягнути з відповідача на користь позивачки безпідставно набутих грошових коштів у сумі 1 757,60 гривень, суд звертає увагу на те, що позивачка після набрання вказаним рішенням законної сили, може самостійно звернутись до приватного виконавця, яким було відкрито виконавче провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса з заявою про повернення безпідставно набутих грошових коштів, і лише у випадку відмови останнього в добровільному порядку спалити кошти, у позивачки виникне право на примусове стягнення з приватного виконавця на свою користь цих коштів, шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 536,80 гривень - за подання заяви про забезпечення позову, та 2 147,20 грн - за подання вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягненню безпідставно набутих грошових коштів.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (ч.1 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Приписами ч.1 ст.26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, позивачкою заявлена вимога на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн., які нею були отримані від адвокатського бюро «Калінін і Партнери» в особі адвоката Калініна С.К., на підтвердження яких надані наступні докази: Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги б/н/23 від 23.05.2023, Додаток №1 до Договору, Ордер на надання правничої (правової) допомоги б/н від 07.07.2023 серії ВІ №1150239, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2212 від 26.06.2018, Рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди), Акт виконаних робіт(наданих послуг) від 07.07.2023, Платіжні інструкції №451452204 від 30.05.2023 на суму 1 500,00 грн. та №@2PL233252 від 14.07.2023 на суму 3 500,00грн., відповідно до яких ОСОБА_1 було сплачено послуги адвоката за Договором від 23.05.2023 б/н/23.

Суд визнає надані стороною позивачки докази на підтвердження витрат на правничу допомогу належними, допустимими, достовірними і достатніми.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось, а загалом заперечувалося стягнення таких витрат.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Судом встановлено, що 23.05.2023 між позивачкою та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», в особі адвоката Калініна С.К. та позивачкою ОСОБА_1 укладений Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги б/н/23 (далі - Договір). Професійна правнича допомога, обумовлена Договором, надається адвокатом на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги б/н від 07.07.2023 серії ВІ №1150239, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2212 від 26.06.2018.

Відповідно до Додатку №1 до Договору від 23.05.2023, Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди) та Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 07.07.2023, загальна вартість наданої позивачці професійної правничої допомоги склала 5 000 гривень, в тому числі: усна з вивченням документів консультація Клієнта щодо захисту його прав як споживача (1 год. - 500,00 грн.; складання, оформлення (друк) адвокатського запиту приватному виконавцю від 01.06.2023 (1 год. - 500,00 грн.); вивчення та аналіз сканкопій матеріалів виконавчого провадження № 68765142 від 23.02.2022, що завантажені виконавцем до Автоматизованої системи виконавчого провадження (1год.30хв. - 500,00 грн); складання, оформлення, подання до суду позовної заяви в інтересах Клієнтки (6 год. - 2500,00 грн.); складання, оформлення, подання до суду заяви про забезпечення позову від 07.07.2023 (2 год. - 1000,00 грн).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові.

Правова позиція Верховного суду у справі № 234/466/20 у постанові від 25 листопада 2021 року також підтверджує можливість стягнення з винної сторони гонорару успіху.

На підставі викладеного, керуючись принципами розумності, обґрунтованості та співмірності стягнення витрат на правничу допомогу, не доведення відповідачем належними і допустимими доказами не співмірності та/або необґрунтованості таких витрат, суд дійшов до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу у сумі заявленій у позовних вимогах, а саме 5 000,00 гривень, що відповідає розрахунку, зазначеному у Акті виконаних робіт від 07.07.2023 та підтверджується долученими до матеріалів справи Платіжними інструкціями №451452204 від 30.05.2023 на суму 1 500,00 грн. та №@2PL233252 від 14.07.2023 на суму 3 500,00грн., відповідно до яких ОСОБА_1 було сплачено послуги адвоката за Договором від 23.05.2023 б/н/23.

Положеннями ч.7 ст.158 ЦПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З огляду на вказане, заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни №75883 від 22.12.2021, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова Кирила Костянтиновича (виконавче провадження НОМЕР_2 від 23.02.2022), втрачають свою дію після спливу дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись статтями 3, 4, 10-13, 76-81, 89, 141, 142, 206, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №75883 від 22.12.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованості у сумі 17 390 (сімнадцять тисяч триста дев`яносто) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі: 536,80 гривень - за подання заяви про забезпечення позову, 2 147,20 гривень - за подання позову з вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягненню безпідставно набутих грошових коштів, 5 000,00 гривень - за отриману правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни №75883 від 22.12.2021, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова Кирила Костянтиновича (виконавче провадження НОМЕР_2), втрачають свою дію після спливу дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце поживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», , місцезнаходження: 01032 м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Наталія Сергіївна, місцезнаходження: АДРЕСА_2.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович, місцезнаходження: 69002, м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд.40, офіс 101.

Суддя: Н.С. Звєздова