КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 757/18137/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3847/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Підпалий В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

22 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 30.07.2016 року о 15-00 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Range Rover Evogue, д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. І.Кудрі та Філатова в м. Києві під час руху не виконала вимогу дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено», рухаючись по другорядній дорозі не надала дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Audi a7, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 та яким керував ОСОБА_6 . При зіткненні автомобіль Audia7, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу отримав значні механічні пошкодження.

Відповідно до звіту № 2999 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 07.09.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Audi a7, д.н.з. НОМЕР_2 склала 323 151, 44 грн.

ОСОБА_3 , як власник пошкодженого автомобіля Audi a7, д.н.з. НОМЕР_2 , звернулася до суду за захистом своїх прав та відшкодування коштів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 323 151, 44 грн. та судові витрати. В подальшому позивачем було зменшено розмір первинно поданих позовних вимог до 223 151, 44 грн., оскільки МТСБУ в якості страхового відшкодування їй було виплачено 100 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 223 151 (двісті двадцять три тисячі сто п`ятдесят одну) грн. 44 коп. в якості шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 3 231, 51 грн. судових витрат.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 03 березня 2020 року.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування скарги зазначив, що ОСОБА_4 не було належним чином повідомлено про розгляд справи судом першої інстанції, крім того, сума шкоди в розмірі 223151 грн. 44 коп. є необґрунтованою та недоведеною.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2016 року о 15-00 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Range Rover Evogue, д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. І.Кудрі та Філатова в м. Києві під час руху не виконала вимогу дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено», рухаючись по другорядній дорозі не надала дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Audi a7, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 та яким керував ОСОБА_6 . При зіткненні автомобіль Audi a7, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу отримав значні механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2017 року у справі № 757/60354/16-п, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено її від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Вину ОСОБА_4 підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення БР № 138047 від 28.11.2016 року, даними матеріалів дослідчої перевірки ЖЕО № 37137, в тому числі даними відеозапису реєстратора автомобіля «Ауді», що міститься на CD-R диску, які долучені до матеріалів справи (а.с.22).

Відповідно до звіту № 2999 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 07.09.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Audi a7, д.н.з. НОМЕР_2 склала 323 151, 44 грн. (а.с. 8-20).

В процесі розгляду справи, позивачу Моторним (транспортним) страховим бюро України було сплачено 100 000, 00 (сто тисяч) грн. страхового відшкодування, у зв`язку з чим позивач просила стягнути з винної у ДТП особи 223151 грн. 44 коп. - різницю між сумою матеріальної шкоди, завданої ДТП та отриманим страховим відшкодуванням.

Задовольняючи позов, суд виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

За змістом положень статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.

Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року № 6-183цс14, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Сторонами не заперечувалось, що 100000 грн. позивач отримала в якості страхового відшкодування від МТСБУ.

Вирішуючи питання щодо розміру завданого позивачу збитку, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки МТСБУ виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 100000 грн., на користь позивача слід стягнути заподіяні збитки, як різницю між виплаченим розміром страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту у розмірі 223 151, 44 грн.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом не перевірено обґрунтованість заявлених пошкоджень, отриманих автомобілем позивача внаслідок ДТП та, як наслідок, дійсну суму завданої шкоди, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, крім того, при огляді транспортного засобу 18 серпня 2016 року, був присутній представник відповідача - ОСОБА_7 , який будь-яких заперечень щодо встановлених пошкоджень автомобіля не заявляв.

Отже, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами розмір страхового відшкодування.

Колегія суддів не може прийняти до уваги відеозапис ДТП, оскільки відповідно до ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказів щодо неможливості подачі даного запису до суду першої інстанції, суду не надано.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що відповідач не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, даний позов знаходився в провадженні суду з березня 2017 року, відповідач була обізнана про рух справи, оскаржувала процесуальні документи, представник відповідача ознайомлювався з матеріалами справи, неодноразово заявлялися клопотання про відкладення розгляду справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Чірікоста і Віола проти Італії» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів для того, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Олександр Шевченко проти України», «Трух проти України»).

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини «Богонос проти Росії» від 05 лютого 2004 року).

Узагальнюючи наведене, колегія суддів вважає,що відповідач особисто та через своїх представників повинна була цікавитись рухом справи, проте не проявиланалежної уваги в захисті своїх інтересів та не вжила необхідних заходів, щоб ознайомитись з перебігом процесу.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді