Справа № 459/2111/23
Провадження № 2/459/374/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 листопада 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі: головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Горощук А. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері дитини

У С Т А Н О В И В :

23.06.2023 позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на її утримання у розмірі 6000 гривень щомісячно з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 перебували у шлюбі, проте рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30 січня 2018 року шлюб було розірвано. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачка зазначила, що відповідач не проживає з сім`єю з січня 2023 року. Він, з його слів, проживає за кордоном України, офіційно працює на фірмі «Дедал» м. Люблінець Воєводство Сілезьке на посаді газосварщика та має заробітну плату 48 000 грн. Діти проживають із позивачкою в будинку її матері в с. Бережанка Чортківського району Тернопільської області. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перебуває у декретній відпустці, вона не має змоги працювати. ОСОБА_2 з січня 2023 року жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Такі обставини дають підстави позивачці вважати, що батько дітей має змогу надавати допомогу в утриманні матері дитини. Наскільки відомо позивачці, відповідач не платить аліментів нікому, стягнення по виконавчих документах не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дітей немає, тому просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 6000 грн на її утримання з моменту звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною сином ОСОБА_5 трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 27.06.2023 судом відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи.

20.11.2023 сторони судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про розгляд даної справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи.

В матеріалах справи міститься клопотання позивачки про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які містяться в матеріалах справи та які повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Виклики до суду скеровувалися відповідачу на його адресу реєстрації. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином.

Як передбачено ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки повне рішення виготовлено 27 листопада 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 20 листопада 2023 року, датою ухвалення даного рішення є саме 27 листопада 2023 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.01.2018 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 28.04.2017 Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №140 - розірвано (а. с. 12-13).

Від спільного проживання у подружжя народилась двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 05.02.2019 Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №37 (а. с. 7) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією акту про народження 2407011/00/АU/2022/670325, виданого 03.01.2023 відділом цивільного стану в Люблінці Воєводства Сілецького, переклад якого засвідчено нотаріусом Стеців М. Р. (а. с. 10-11).

Відповідно до довідки про склад сім`ї, яка видана ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 проживають за вищевказаною адресою без реєстрації (а. с. 14).

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/ суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору громадянина ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2023 року по 2 квартал 2023 встановлено, що інформація про його доходи відсутня (а. с. 41).

Оскільки позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, вона потребує матеріальної допомоги, а відповідач добровільно не надає їй таку, а тому вона була змушена звернутись до суду з даним позовом.

При ухваленні рішення суд керується наступним.

Згідно з ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.

Відповідно до ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Частина 1 статті 80 СК України передбачає, що аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі.

Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ст. 79 СК України).

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.

Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу (ч.2 ст. 91 СК України).

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

З матеріалів справи установлено, що у сторін у шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачка проживає разом із дитиною і на даний час перебуває у відпустці по догляду за нею.

Позивачка зазначає, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працевлаштований за кордоном і має дохід.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження спроможності відповідача надавати позивачці таку матеріальну допомогу, як і докази його працевлаштування за кордоном.

Із витребуваної судом інформації про доходи відповідача установлено, що інформація про його доходи відсутня.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Таким чином, враховуючи те, що необхідною умовою стягнення матеріальної допомоги на утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка - батька дитини надавати таку матеріальну допомогу, що позивачкою не доведено, матеріалами справи не підтверджується, тому суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд враховує те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, а тому такий не сплачувала.

Відтак, керуючись нормами ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75, 84 СК України, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері дитини - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 27.11.2023.

Позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Суддя: М. В. Мельникович