Справа № 953/3055/23
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

"25" травня 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м.Харкова у складі: судді Лисиченко С.М., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, відповідно до якого просить: розірвати шлюб, укладений 15.03.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 35; визначити місце проживання неповнолітньої дитини позивача, сина ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 та залишити його проживати разом з батьком ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 , 1984 року народження, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2023 справу передано для розгляду головуючій судді С.М. Лисиченко.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суд прийшов до висновку про необхідність передачі позовної заяви за підсудністю з наступних підстав.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно зі ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вказаних вимог 25.04.2023 судом було направлено запит щодо отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідачки у справі.

Відповідно до даних, які містяться в довідці ВОМІРМП УПГПР ГУДМС України в Харківській області №6388/4680 від 27.04.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, ч.1,2 ст.28 ЦПК України визначено, що позови про стягнення аліментів, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти.

Звертаючись до Київського районного суду м.Харкова з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину, ОСОБА_1 зазначив, що вони з сином проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Київського району м.Харкова.

На підтвердження даного факту позивачем надано копію договору від 30.06.2021, відповідно до даних якого продавець ОСОБА_6 зобов`язаявся в срок до 17 год. 00 хв. 30.09.2021 передати ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно з даними інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 25.04.2023, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані особи відсутні, тому суд не знаходить підстав для встановлення, що ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Харкова саме за місцем свого проживання.

Згідно з даними паспорта громадянина України ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Як зазначено позивачем у позовній заяві, він є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 28 вересня 2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

02.05.2023 судом було направлено запит до Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради з метою перевірки дійсного місця проживання/перебування позивача, як внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до даних листа за підписом начальника Управління соціального захисту населення Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради Стрєльцової Р.Г. від 18.05.2023 1224/0/534-23, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ у м. Луганськ УДМСУ в Луганській області, взятий на облік внутрішньо переміщених осіб у Немишлянському районі м. Харкова, про що останньому видано довідку від 28.09.2016 № 6334-10091. До довідки ОСОБА_1 відповідно до поданої ним заяви внесено адресу фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_6 . Станом на 15.05.2023 згідно з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 28.09.2016 № 6334-10091 є діючою.

Згідно статті 1 ч.1 абз.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (стаття 4 ч.1, 2 Закону).

Частиною першою статті 5 Закону визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014року №509, зі змінами, регулює як механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, так і облік даних про внутрішньо переміщених осіб, включених до Єдиної інформаційної бази, у тому числі, містить дані про фактичне місце проживання/перебування таких особи, які по суті являють собою реєстрацію фактичного місця проживання/перебування цих особи у зв`язку із тимчасовою окупацією частини території України, на якій була проведена реєстрація місця проживання/перебування осіб до їх переселення до інших регіонів країни.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" прийнятий Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), згідно пункту 4 якого визначено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

На період тимчасової окупації територій у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя положення частини першої статті 4 Закону України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні не поширюється на осіб, місце проживання яких зареєстроване у житлі, що розташоване на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.

Особа, місце проживання якої зареєстроване у житлі, що розташоване на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання за межами тимчасово окупованої території України без внесення будь-яких відміток до паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки.

Відомості про зареєстроване місце проживання такої особи у житлі, що розташоване на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, вносяться до реєстру територіальної громади, яка здійснила відповідну реєстраційну дію за межами тимчасово окупованої території може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання за межами тимчасово окупованої території України без внесення будь-яких відміток до паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки.

З огляду на викладене суд вважає, що переселенці, які покинули домівки внаслідок бойових дій та окупації місць їх постійного проживання, можуть звертатися з позовами до судів в районах тимчасового перебування. Якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як внутрішньо переміщена особа, то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.

Отже, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи можна визнати документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача при визначені підсудності розгляду справ за ч.1 ст.27 ЦПК України.

Як було зазначено, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 28 вересня 2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, із визначеним місцем проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_5 , що територіально відноситься до Немишлянського (кол. Фрунзенського) району м.Харкова.

Правила підсудності справ у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом. У разі, якщо судом не буде вжито заходів щодо передачі цивільної справи за підсудністю, як наслідок, справа буде розглядатись неповноважним судом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, відповідно до ст. 31 ЦПК України, дану позовну заяву необхідно передати за підсудністю до Фрунзенського районного суду Харківської області за місцем проживання позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 19, 23, 27, 28, 31, 187, 258, 260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу № 953/3055/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину - передати за підсудністю до Фрунзенського районного суду м.Харкова (м.Харків, бульвар Богдана Хмельницького, 32/38).

Копію ухвали направити позивачу для відома.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні подаються учасниками справи безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/

Суддя С.М. Лисиченко