Номер провадження: 22-ц/813/5836/23
Головуючий у першій інстанції Далеко К.О.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді ДришлюкаА.І., суддів Громіка Р.Д.,Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Укрзалізниця» - Мацалишенко Анастасії Сергіївни на рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 10 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначив, що 07.10.2021 року його було звільнено з роботи начальника поїзда (пасажирського) вагонного депо Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», на підставі п.18 підпункту «в» умов контракту від 06.08.2018 року №129, п.8 ст. 36 КЗпП України, про що складено наказ (розпорядження) №838/ОС від 05.10.2021 року. Вищезазначений наказ позивач вважає незаконним, таким що підлягає скасуванню. Відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України: підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. У відповідності до п.18 підпункту «в» умов контракту від 06.08.2018 року №129: цей контракт припиняється у разі несвоєчасного оформлення проїзних документів пасажирам. В наказі про звільнення № 838/ОС від 05.10.2021 року зазначається, що провідник пасажирського вагона ОСОБА_2 , яка обслуговувала вагон № 08 допустила порушення заповнення бланку форми ЛУ-72/УЗ, а саме запис про пасажира, якому начальник поїзда оформив проїзд від ст. Одеса до ст. Львів по квитанції ф ГУ-57 № АЄ 987192, внесено не одразу після відправлення зі ст. Одеса, а після ст. Хмельницький, що є порушенням вимог «Інструкції про порядок обліку перевезених пасажирів та витрат постільної білизни», затвердженої наказом Укрзалізниці 25.02.2009 №124-Ц. Аналогічні допущені порушення зазначені в наказі в діях провідника вагону №09 ОСОБА_3 по квитанції ф ГУ №АЄ 897193. Також, в наказі зазначено, що провідники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внесли несвоєчасно інформацію про пасажирів до бланків ф. ЛУ-72/УЗ, якими було оформлено проїзд за квитанціями ф. ГУ-57 від ст. Одеса до ст. Львів, з чого відповідач зробив висновок, що позивач виписав вищезазначені квитанції (ГУ-57), також несвоєчасно. Відповідач зазначив в наказі, що при обході поїзда на дільниці від ст. Роздільна до ст. Подільськ начальник поїзда перевіряв бланки ф. ЛУ-72/УЗ, про що свідчить його особистий підпис, але зауважень з цього приводу у бланках не було зроблено, та не було внесено змін, що є порушенням вимог п. 4.7 «Інструкції начальника пасажирського поїзда», затвердженої наказом Укрзалізниці від 27.04.2012 №158-Ц, в частині перевірки начальником поїзда під час обходу прицільності заповнення бланків ф. ЛУ-72, та має натяк на те, що ним були несвоєчасно виписані квитанції на проїзд пасажирів ф. ГУ-57. Тобто, висновки відповідача зроблені лише на припущеннях, та є недоведеними. Відповідно до п.п. 24.1 та 24.4 «Порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті», затвердженого наказом від 30.05.2013 №331/137 Міністерства інфраструктури України та Міністерства доходів і зборів України: для оформлення послуг, доплат і зборів, передбачених чинним законодавством, використовуються такі форми бланків: квитанція, код ГУ-57, - для оформлення стягнення готівкою плати за перевезення вантажів та пов`язані з перевезеннями послуги, оформлення у поїзді надлишку ручної поклажі, проїзду пасажира або переходу пасажира у вагон вищої категорії. Квитанція видається пасажиру після оплати ним вартості послуги, а корінець залишається у касира (начальника поїзда, провідника) для звітності. Саме такі документи (квитанції ГУ-57) були вчасно та згідно зі своїми посадовими обов`язками виписані позивачем, як проїзні документи, для посадки в вагони поїзду пасажирів. Квитанції ГУ-57, провідниками вагонів 08 та 09, відповідно до їх посадових обов`язків здійснюється заповнення бланків ф.ЛУ-72. Те, що позивач вчасно виконав свої обов`язки, також підтверджується протоколом від 17.09.2021 №ПКВЧД-3-16/408 наради при начальнику пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна, в якому самим відповідачем встановлено: провідники пасажирських вагонів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повідомили в своїх поясненнях, що після відправлення поїзда зі ст. Одеса-Головна, які вони обслуговували, прийшли пасажири з квитанціями ф-ГУ-57, які були оформлені начальником поїзда ОСОБА_1 . Квитанції були виписані від ст. Одеса до ст. Львів. До аналогічних висновків прийшла Первинна профспілкова організація незалежної профспілки працівників пасажирського вагонного депо Одеса-Головна, що підтверджується витягом з протоколу від 29.07.2021 №26 профспілки. Протоколом встановлено, що час оформлення чеку РРО про надання послуги або не оформлення його зовсім не може свідчити про час оформлення начальником поїзда квитанцій на здійснення поїздки пасажирам ф. ГУ-57, які дають їм право проїзду. Так, оформлення чеку РРО про надання послуги оформлення проїзного документу ручним способом перед прибуттям поїзда до кінцевої станції, а не під час оформлення квитанцій на проїзд пасажирам є фінансовим порушенням, однак не може бути істотним доказом і не дає підстав вважати, що квитанції ф. ГУ-57 були оформлені не вірно, та не вчасно. Профспілка при одноголосному голосуванні «за» постановила, що доцільних підстав для вжиття заходів дисциплінарного впливу у вигляді дострокового розірвання контракту, відповідно до п. 18 підпункту «в», за несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам, з начальником поїзда (пасажирського) ОСОБА_1 немає, тому профспілка не дала згоди на дострокове розірвання контракту з начальником поїзда ОСОБА_1 . Враховуючи те, що рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем аргументоване та містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника, наказ про звільнення позивача є незаконним. Нормативно позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наступним: п.8 ст. 36, ч.7 ст. 43, ст.ст. 235, 237-1, 252 КЗпП України, ст. 39, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (т. 1, а.с. 1-23).

Рішенням Суворовського районного суду від 10.02.2023 року позовні вимоги було задоволено частково. Скасовано наказ (розпорядження) начальника виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №838/ОС від 05.10.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи начальника поїзда (пасажирського) вагонного депо Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п.18 підпункту «в» умов контракту від 06.08.2018 року №129, п.8 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника поїзда (пасажирського) вагонного депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Стягнено з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.10.2021 року по 10.02.2023 року в сумі 250 362,00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч триста шістдесят дві гривні 00 копійок), з послідуючим утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів; та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок). Стягнено з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 2724,00 грн. (дві тисячі сімсот двадцять чотири гривні 00 копійок) (т. 1, а.с. 183-192).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства «Укрзалізниця» - Мацалишенко Анастасія Сергіївна звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила суд оскаржуване рішення скасувати, судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей та професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Разом з тим, апелянт зазначає, що судом також не враховано вичерпний перелік підстав до яких при розірванні трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, необхідна згода первинної профспілкової організації, до яких, в свою чергу, не відноситься звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП України, згідно якої було розірвано трудовий договір з позивачем, а тому наявність згоди первинної профспілкової організації на звільнення позивача не передбачена законодавством. Також, на думку апелянта, судом не враховано, що воєнний стан на території України впроваджено Указом Президента України № 64/2022 24.02.2022 року та, в свою чергу, ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року, тож період з 01.02.2022 року по 15.03.2022 року не може враховуватися без виключення святкових днів (т. 1, а.с. 198-211).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.07.2023 року було відкрито апеляційне провадження (т. 2, а.с. 3-6) та ухвалою від 31.08.2023 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 26).

01.08.2023 року на адресу суд надійшов відзив адвоката Шпак Марини Петрівни в інтересах ОСОБА_1 на апеляційну скаргу згідно якого останній стверджує, що фактичною підставою звільнення позивача стало несвоєчасне, на думку відповідача, оформлення позивачем проїзних документів пасажирам, при цьому зазначена підстава звільнення відсутня в переліку підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, які допускаються без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, та передбачені ст. 43-1 КЗпП України. Також, на думку представника позивача, посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність необхідності отримання ним згоди первинної профспілкової організації на звільнення позивача на підставі п. 18 контракту суперечить фактичним діям відповідача у вигляді направлення відповідного подання від 21.09.2021 року № ПКВЧД-3-14/445 до первинної профспілкової організації «Незалежна профспілка працівників пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна» щодо дострокового розірвання контракту з позивачем відповідно до п. 18 «в» контракту, а тому такий довід відповідача свідчить про недобросовісність, оскільки порушує принцип заборони суперечливої поведінки. Окрім того, представник позивача зазначає у зв`язку із тим, що ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на який посилається апелянта, був прийнятий лише 15.03.2022 року, відповідно положення ч. 6 ст. 6 Закону щодо незастосування в період воєнного стану норми ст. 73 КЗпП України не можуть бути застосовані до періоду з 01.02.2022 року по 15.03.2022 року (т. 2, а.с. 13-22).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судове засідання з`явився представник позивача адвокат Шпак Марина Петрівна, апеляційну скаргу просила відхилити та оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт та його представник в судове засідання не з`явилися, причини такої неявки суду не повідомили. Будь-яких клопотань щодо відкладення судового засідання від апелянта на адресу суду не надходило.

Дослідивши наявні матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи із наступного.

06.08.2018 року між пасажирським вагонним депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» в особі в.о. начальника Ткаченко Олексія Богдановича та ОСОБА_1 було укладено контракт № 129, згідно якого останнього було прийнято на роботу в пасажирське вагонне депо станції Одеса головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» за посадою начальник поїзда (пасажирського). Цей контракт є строковим трудовим договором. На підставі контракту, виникли трудові відносини між працівником і підприємством (т. 1, а.с. 7-9).

Наказом начальника депо ОСОБА_8 від 05.10.2021 року № 838/ОС ОСОБА_9 07.10.2021 року звільнено на підставі п. 18 підпункту «в» умов контракту від 06.08.2018 року, п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Згідно змісту даного наказу про звільнення, обставинами порушення стало те, що під час здійснення перевірки на дільниці: Хмельницький Львів на підставі розпорядження заступника директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» від 14.09.2021 №ПК-15/-74 СМПП ПКВЧ-3 ОСОБА_10 та ПКВЧПБ-7 ОСОБА_11 було встановлено, що начальником поїзда ОСОБА_1 було оформлено проїзд пасажирам по квитанціям ф. ГУ-57, у загальній кількості 10 квитанцій, на загальну суму 4094,03 грн. Перевіряючи бланки форми ЛУ-72/УЗ обліку перевезення пасажирів та витрат постільної білизни встановлено наступне: провідник пасажирського вагона ОСОБА_2 , яка обслуговувала вагон №08, допустила порушення заповнення бланку форми ЛУ-72/УЗ, а саме запис про пасажира, якому начальник поїзда оформив проїзд від ст. Одеса до ст. Львів по квитанції ф.ГУ-57 №АЄ897102, внесені не одразу після відправлення зі ст. Одеса, а після ст. Хмельницький, що є порушенням вимог «Інструкції про порядок обліку перевезених пасажирів та витрат постільної білизни», затвердженої наказом Укрзалізниці 25.02.2009 №124-Ц; провідник пасажирського вагона ОСОБА_3 , який обслуговував вагон №09, також допустив порушення заповнення бланку форми ЛУ-72/УЗ, а саме запис про пасажира, якому начальник поїзда оформив проїзд від ст. Одеса до ст. Львів по квитанції ф. ГУ-57 №АЄ 897193, внесені не одразу після відправлення зі ст. Одеса, а після ст. Жмеринка.При обході поїзда на дільниці від ст. Роздільна до ст. Подільськ начальник поїзда перевіряв бланки ф. ЛУ-72/УЗ, про що свідчить його підпис, але зауважень з даного приводу у бланках не було зроблено та не були внесені зміни, що є порушенням вимог п.4.7 «Інструкції начальнику пасажирського поїзда», затвердженої наказом Укрзалізниці від 27.04.2012 №158-Ц, в частині перевірки начальником поїзда під час обходу прицільність заповнення бланків ф. ЛУ-72, та має натяк на те, що ним були несвоєчасно виписані квитанції на проїзд пасажирів ф. ГУ-57 (т. 1, а.с. 10-11).

Протоколом № ПКВЧД-3-16/408 наради при начальнику пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна від 17.09.2021 року, щодо розгляду результатів перевірки фахівцями ПК поїзда сполученням Одеса-Рахів, ПКНП ОСОБА_1 , в добу 16.09.2021 постановлено: заступнику начальника депо з кадрів ОСОБА_12 забезпечити підготовку подання на ім`я Голови первинної профспілкової організації Незалежна профспілка працівників пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна ОСОБА_13 щодо дострокового розірвання контракту з начальником пасажирського поїзда ОСОБА_1 , відповідно до п. 18 «в» контракту за несвоєчасне оформлення проїзних документів пасажирам; провіднику пасажирського вагона ОСОБА_2 відповідно до п. 8.2.12 «Інструкції провіднику пасажирських вагонів №ЦЛ-0038» за неправильне або несвоєчасне заповнення бланків звітності, згідно п. 1 ст. 147 КЗпП України, оголосити догану; провіднику пасажирського вагона ОСОБА_3 , відповідно до п. 8.2.12 «Інструкції провіднику пасажирських вагонів №ЦЛ-0038» за неправильне або несвоєчасне заповнення бланків звітності, згідно п.1 ст. 147 КЗпП України, оголосити догану (т. 1, а.с. 12-16).

Згідно довідки голови первинної профспілкової організації від 29.10.2021 року вих. № 002, ОСОБА_1 з 05.10.2015 року є вибірним членом профспілкового комітету «Незалежної Профспілки Працівників Пасажирського Вагонного Депо Одеса-Головна» (т. 1, а.с. 20).

Зі змісту витягу з протоколу від 27.09.2021 № 26 засідання профспілкового комітету незалежної профспілки працівників пасажирського вагонного депо Одеса-Головна постановлено, що доцільних підстав для вжиття заходів дисциплінарного впливу у вигляді дострокового розірвання контракту, відповідно до пункту 18 підпункту «в» за несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам з начальником поїзда (пасажирського) ОСОБА_1 немає, тому профспілковий комітет незалежної профспілки працівників пасажирського вагонного депо Одеса-Головна не дає згоди на розірвання контракту з начальником поїзда ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 17-19).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що здійснивши аналіз обставин та матеріалів справи, суд зазначає, що підстави звільнення, наведені в наказі, базуються на припущеннях, оскільки обставини того, що начальник поїзда ОСОБА_1 несвоєчасно виписав квитанції ф. ГУ-57 фактично зроблені внаслідок встановлення порушення заповнення бланку форми ЛУ-72/УЗ провідниками пасажирського вагону ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які виразились у внесенні несвоєчасно інформації про пасажирів до бланків ф. ЛУ-72/УЗ, яким було оформлено проїзд за квитанціями ф. ГУ_57 від ст. Одеса до ст. Львів. Судом встановлено, що з підстав виявленого порушення, за наказом начальника депо від 23.09.2021 № ПКВЧДК-3-07/64, провідникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оголошено догани.

При цьому, стверджуючи проне зазначення начальником поїзда зауважень з приводу несвоєчасного внесення інформації про пасажирів до бланків ф. ЛУ-72/УЗ, відповідач в наказі прямо робить висновок, що це «має натяк на те, що позивачем були несвоєчасно виписані квитанції на проїзд пасажирів ф. ГУ-57». На думку суду, наведене прямо свідчить про базування наказу про звільнення позивача на припущеннях.

Оформлення чеків 16.09.2021 року о 13:21 (так як при оформленні проїзду пасажиру по квитанції ф. ГУ-57 начальник поїзда повинен надати пасажиру разом з квитанцією і чек РРО), на думку суду, наведене порушення може лише свідчити про порушення позивачем порядку проведення розрахунково-касових операцій. В свою чергу, підставою звільнення позивача стало несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам, прямі, належні та достовірні докази чому в матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд погоджується зі висновками суду першої інстанції та залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

За положеннями п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Разом з тим, згідно положень ст. 252 КЗпП України, працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

Посилаючись в апеляційній скарзі на зазначені положення ч. 1 ст. 43, апелянт в свою чергу стверджує, що в даному випадку наявність згоди первинної профспілкової організації на звільнення позивача не передбачена законодавством.

Разом з тим, положенням КЗпП України, а саме ст. 43-1 містить відповідний перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, без надання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) (ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України), згідно якого: допускається у випадках: ліквідації підприємства, установи, організації; незадовільного результату випробування, обумовленого при прийнятті на роботу; поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації; звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації; звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян; звільнення працівника, який вчинив за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібне) майна роботодавця, встановлене вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу; призову або мобілізації під час особливого періоду роботодавця - фізичної особи; звільнення працівника у зв`язку з неможливістю забезпечення його роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

Матеріалами справи, в свою чергу, встановлено, що 07.10.2021 року начальником депо Сидоренко С.В. було видано наказ від 05.10.2021 року № 838/ОС про звільнення ОСОБА_9 із займаної посади. Підставами звільнення згідно даного наказу став п. 18 підпункту «в» умов укладеного 06.08.2018 року між пасажирським вагонним депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» в особі в.о. начальника Ткаченко Олексія Богдановича та ОСОБА_1 контракту № 129 та відповідно п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Згідно положення п. 8 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору єпідстави, передбачені трудовим договором з нефіксованим робочим часом, контрактом. Пунктом 18 підпунктом «в» укладено між сторонам контракту передбачено, що працівник може бути звільнений до закінчення терміну дії контракту у випадку несвоєчасного оформлення проїзних документів та перевізних документів пасажирами. Саме на порушення відповідного пункту укладеного між сторонами контракту посилається відповідач у всіх наданих до суду поясненнях по суті справи.

При цьому вбачається, що зазначені відповідачем у наказі про звільнення ОСОБА_1 підстави не входять до вищенаведеного переліку підстав закріпленого ст. 43-1 КЗпП. Відповідно в даному випадку слід враховувати положення ст. 252 КЗпП та безпосередньо ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", якої передбачено проведення звільнення лише за наявності попередньої згоди такого виборного органу, членами якого вони є, адже в матеріалах справи наявна відповідна довідка голови первинної профспілкової організації від 29.10.2021 року вих. № 002, згідно якої позивач - ОСОБА_1 з 05.10.2015 року є вибірним членом профспілкового комітету «Незалежної Профспілки Працівників Пасажирського Вагонного Депо Одеса-Головна».

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП.

Проаналізувавши вищенаведені норми права, в тому числі встановлені обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що попередня згода на звільнення працівника, який є членом профспілкової організації або його керівником, з боку профспілкової організації є засобом захисту прав працівника, і це право на захист не може бути обмежено. Слід також зазначити, що на вказані обставини відповідач в суді першої інстанції не посилався, при цьому в матеріалах наявна відповідний протоколом № ПКВЧД-3-16/408 наради при начальнику пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна від 17.09.2021 року, щодо розгляду результатів перевірки фахівцями ПК поїзда сполученням Одеса-Рахів, ПКНП ОСОБА_1 , в добу 16.09.2021 року, згідно якого постановлено: заступнику начальника депо з кадрів ОСОБА_12 забезпечити підготовку подання на ім`я Голови первинної профспілкової організації Незалежна профспілка працівників пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна Войнаровської Т.В. щодо дострокового розірвання контракту з начальником пасажирського поїзда ОСОБА_1 , відповідно до п. 18 «в» контракту за несвоєчасне оформлення проїзних документів пасажирам. За наведених обставин в своїй сукупності, апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апелянта в цій частині.

Будь-яких інших належних та обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом наведено не було. При цьому, зазначені обставини справи, які на думку апелянта, свідчать про існування підстав для скасування оскаржуваного рішення суду вже були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким була надана відповідна правова оцінка.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України від 18 липня 2006 року п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції, апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрзалізниця» - Мацалишенко Анастасії Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 16 листопада 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк.