КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Ковтун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Державної іпотечної установи - Тодосієнка Валерія Михайловича на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року заяву адвоката відповідача Зінчука Я.В. про ухвалення додаткового рішення - задоволено.

Ухвалено додаткове рішення у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Стягнуто з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з неповним та неправильним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У мотивування скарги зазначає, що відзив на позовну заяву від 21 лютого 2022 року №15/22 взагалі не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач понесла чи очікує понести у зв`язку з розглядом справи, отже відповідачем, у порушення приписів процесуальних норм, не подано попереднього розрахунку суми судових витрат.

Зауважує, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспіврозмірними зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою.

Вказує, що враховуючи, що по судовим засіданням, які були призначені до слухання, але не відбулися (27 липня 2022 року, 24 листопада 2022 року, 18 січня 2022 року), представників сторін було повідомлено про відкладення судових засідань вчасно, отже сума у розмірі 1 500 грн заявлена до відшкодування безпідставно.

Посилається на те, що згідно доданої до заяви квитанції про оплату від 31 січня 2022 року, платником є ОСОБА_2 , яким сплачено 10 000 грн за надання юридичної допомоги ОСОБА_3 , інших квитанцій чи погоджених умов щодо відстрочення проведення розрахунків подані документи не містять.

Окремо зазначає, що підставою для відмови у задоволенні позову є застосована судом заява відповідача про сплив строків позовної давності.

24 жовтня 2023 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_4 , в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, додаткове рішення залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, суд першої інстанції врахував обставини, визначені статтею 137 ЦПК України, зокрема й те, що згідно акту виконаних робіт загальна вартість наданих послуг становить 20 000 грн, та виходив з того, що заявником подано належні докази обґрунтування розміру вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

29 травня 2023 року представник відповідача ОСОБА_4 подав заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_3 з Державної іпотечної установи судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

До заяви додано копії Договору №38/21 від 31 січня 2022 року про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_3 та АО «Інтегро» в особі Зінчука Я.В.; Акту виконаних робіт від 26 травня 2023 року; квитанції від 31 січня 2022 року.

Відповідно до умов якого Адвокатське об`єднання представляє інтереси клієнта в судах, в органах прокуратури, МВС, СБУ, ДФС під час досудового та судового слідства, кримінального провадження, у справах про адміністративні правопорушення, подає заяви, клопотання, пояснення, докази та вчиняє інші дії щодо захисту прав та інтересів клієнта.

За змістом пункту 4.1 Договору за надання правової допомоги клієнт (особа, якій доручено клієнтом здійснити оплату правових послуг адвоката) зобов`язується виплатити АО гонорар у розмірі 20 000 грн.

Розмір гонорару не залежить від досягнення чи не досягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт (пункт 4.2 Договору).

Згідно пунктів 4.3, 4.4 адвокат приступає до виконання своїх обов`язків, визначених цим договором, лише після сплати авансу у розмірі 50% гонорару відповідно до умов пункту 4.1 цього договору.

Решта гонорару сплачується за результатом виконаної роботи.

За змістом Акту виконаних робіт від 26 травня 2023 року адвокатським об`єднанням були надані, а клієнтом прийняті наступні послуги:

- ознайомлення з матеріалами справи - 1 000 грн (1 год.);

- вивчення-аналіз позовної заяви та консультація щодо способу, порядку та стратегії захисту інтересів клієнта - 2 000 грн (1,5 год.);

- підготовка та направлення на адресу позивача і суду відзиву на позовну заяву - 10 000 грн (8 год.);

- відрядження до суду для прийняття участі у судовому засіданні (27 липня 2022 року) - 500 грн (1,5 год.);

- відрядження до суду для прийняття участі у судовому засіданні (24 листопада 2022 року) - 500 грн (1,5 год.);

- відрядження до суду для прийняття участі у судовому засіданні (18 січня 2023 року) - 500 грн (1,5 год.);

- участь у судовому засіданні (18 квітня 2023 року) - 2 000 грн (1 год.);

- збір доказів, в тому числі ознайомлення з матеріалами справи - 1 500 грн (1 год.);

- участь у судовому засіданні (22 травня 2023 року) - 2 000 грн (1 год.)

А всього - 20 000 грн (18 год.).

Згідно копії квитанції від 31 січня 2022 року ОСОБА_2 сплачено АО «Інтегро» 10 000 грн авансу за надання правової допомоги ОСОБА_3

06 червня 2023 року від позивача надійшли до суду першої інстанції заперечення на заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в яких позивач просив відмовити у задоволенні поданої заяви, посилаючись на те, що рішенням суду у задоволенні позовних вимог було відмовлено з підстав пропуску строку та застосування строку позовної давності, а тому вимоги позивача були обґрунтованими.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина восьма, дев`ята статті 139 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №14-382цс19.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2021 року у справі №922/3812/19, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши додані представником відповідача докази, зваживши на те, що сторонами в договору про надання правової допомоги погоджено фіксований розмір гонорару у розмірі 20 000 грн, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням предмета позову, дійшов вірного висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 20 000 грн, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 грудня 2020 року у справі №922/3812/19, від 31 березня 2021 року у справі №916/2087/18, від 08 квітня 2021 року у справі №905/716/20, від 08 квітня 2021 року у справі №161/20630/18, від 14 грудня 2021 року у справі №922/676/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18, згідно із частиною другою статті 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.

Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зважаючи на викладене, безпідставними є посилання позивача на неподання стороною відповідача попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат разом з відзивом на позовну заяву, оскільки відмова у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у разі неподання стороною попереднього розрахунку таких витрат є правом, а не обов`язком суду.

Також необґрунтованими є аргументи позивача, що згідно доданої до заяви квитанції про оплату від 31 січня 2022 року, платником є ОСОБА_2 , яким сплачено 10 000 грн за надання юридичної допомоги ОСОБА_3 , інших квитанцій чи погоджених умов щодо відстрочення проведення розрахунків подані документи не містять, оскільки відповідно до умов укладеного сторонами договору про надання правової допомоги №38/21 від 31 січня 2022 року, а саме згідно пунктів 4.1, 4.3, 4.4, за надання правової допомоги клієнт (особа, якій доручено клієнтом здійснити оплату правових послуг адвоката) зобов`язується виплатити АО гонорар у розмірі 20 000 грн; адвокат приступає до виконання своїх обов`язків, визначених цим договором, лише після сплати авансу у розмірі 50% гонорару відповідно до умов пункту 4.1 цього договору; решта гонорару сплачується за результатом виконаної роботи.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі №159/5837/19 визначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Неспіврозмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою не доведена позивачем.

Посилання скаржника на те, що по судовим засіданням, які були призначені до слухання, але не відбулися (27 липня 2022 року, 24 листопада 2022 року, 18 січня 2022 року), представників сторін було повідомлено про відкладення судових засідань вчасно, отже сума у розмірі 1 500 грн заявлена до відшкодування безпідставно, не заслуговують на увагу суду, оскільки пунктом 4.1 Договору про надання правової допомоги передбачено фіксований розмір гонорару адвоката, що не передбачає надання детального опису виконаних робіт, оскільки розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу (Правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19).

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування додаткового рішення суду першої інстанції відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Державної іпотечної установи - Тодосієнка Валерія Михайловича - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник