КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/23889/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15996/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2023 року, постановлену під головуванням судді Фролової І.В., по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, -

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини частки з усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання заяви і до повноліття (а.с. 1-2).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей (а.с. 7).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 04 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Єлєніна С.М. звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 9-13).

На обґрунтування скарги зазначала, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи. Вважала, що судом першої інстанції помилково застосовано норму ч. 2 ст. 28 ЦПК України до даних цивільних правовідносин. Не погоджувалась з твердженням суду, що заявником не було долучено до матеріалів справи доказів того, що спільні діти подружжя проживають за адресою заявниці, оскільки зазначені твердження не відповідають нормам ЦПК України та дійсним обставинам справи. Крім того, вказувала, що судом першої інстанції неправильно встановлено правовідносини у цивільній справі, оскільки заявник зверталась до суду з вимогою про видачу судового наказу на стягнення аліментів на утримання дітей, а не з вимогою про розірвання шлюбу. Звертала увагу, що ч. 1 ст. 161 ЦПК України встановлено вичерпний перелік підстав, з якими особа може звернутись з заявою про видачу судового наказу, проте серед таких підстав немає такої підстави, як розірвання шлюбу. Відтак, вважала, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про видачу судового наказу, допустив низку порушень норм права (а.с. 9-13).

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 до суду не надходив.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2023 рокуздійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що вказану заяву подано з порушенням правил підсудності (а.с. 7).

Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до положень ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Правила загальної підсудності цивільних справ визначені в ч. 1 ст. 27 ЦПК України, згідно з якою позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 5-7 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи боржника.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявник зазначила останнє відоме місце проживання боржника: АДРЕСА_1 (а.с. 1).

Судом першої інстанції було здійснено запит щодо доступу до персональних даних про отримання відомостей про реєстрацію місця проживання боржника ОСОБА_2 (а.с. 5).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, в інформаційній довідці суду з ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва» № 97679465 від 15 серпня 2023 року неправильно зазначено прізвище боржника, а саме замість правильного « ОСОБА_2 » зазначено « ОСОБА_2 », та встановлено, що за введеним запитом такої людини не знайдено (а.с. 6).

Тобто, судом першої інстанції не перевірено належним чином зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника ОСОБА_2 .

Таким чином, без вчинення відповідних дій, передбачених ч.ч. 5-7 ст. 165 ЦПК України, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України, а тому ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2023 року не може вважатись такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2023 року - скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова