Справа № 510/1363/23
Провадження № 2/510/1053/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2023 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Березенко С.П.

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач у підготовче судове засідання не явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала.

Позивач у підготовче судове засідання не явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягала.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Ухвалою суду від 08.08.2023р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 03.10.2023р. о 09 год. 15 хвл.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 14.12.2022 р. між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 . У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір.

Позивач передала відповідачу ОСОБА_2 обумовлену суму, а вона передала нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонувала відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, відповідач, повідомила позивача пре те, що вона не зможе надати нотаріусу правовстановлюючі документи на майно державну реєстрацію яких здійснено у встановленому порядку, необхідних для нотаріального посвідчення договору, оскільки майно, яке було предметом договору купівлі-продажу належало її батьку - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.02.2000 року № 35, власниками квартири АДРЕСА_1 , у рівних частках були: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті спадщину прийняли: його матір ОСОБА_4 шляхом спільного проживання з сином на момент його смерті, що підтверджується довідкою Виконавчої комітету Ренійської міської ради від 06.06.2023 № 0915, та брат ОСОБА_3 шляхом звернення до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, по часині вказаної квартири.

Втім, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 3/4 частини (1/2 + 1/4) зазначеної квартири. ОСОБА_3 прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, про що свідчать витяги із Спадкового реєстру. Інші спадкоємців після смерті ОСОБА_4 не було. Її чоловік помер ще ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до її смерті.

Таким чином, ОСОБА_3 був власником вказаної кварти АДРЕСА_1 , але не встиг оформити належним чином у повному обсязі свої права власності на це майно, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. ОСОБА_3 не залишив заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті.| Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_2 . Відповідач у встановлений законом строк звернулась до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини всього майна, яке залишилося після смерть батька. Так, відповідач є власницею майна. Права власності на 3/4 частину нерухомого майна відповідач оформила належним чином, та за договором дарування від 02.09.2009 безоплатно передала позивачу, на підставі рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 06.10.2009 у справі №2-1260/2009 р. Проте, права власності на частину квартири, яке належало ОСОБА_3 після смерті свого брата відповідач не оформила.

Однак, при укладанні договору та акту приймання-передачі квартири за договором позивач не була обізнана про такі обставини, та їй стало відомо лише нещодавно після розмови з відповідачем.

Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідач (продавець) не мала на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач була вимушена звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: ОСОБА_2 передані гроші , а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висунула вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, ОСОБА_1 набула право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши об`єкт нерухомості у відповідача, який вона фактично не мала права відчужувати.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за ОСОБА_1 судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за ним як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков