Провадження № 2/752/1688/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.07.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

за участю секретаря - Ящука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтувала тим, що під час шлюбу з відповідачем придбали нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де з часом відкрили ОСОБА_3 академію лазерної медицини CALM, де позивач також працювала дерматовенерологом - косметологом. 11.09.2020 сторони у судовому порядку розірвали шлюб та здійснили поділ спільного сумісного майна подружжя. На підставі судового рішення сторони є співвласниками спірного нежитлового приміщення у рівних частках по кожний. Позивач вказує на те, що неодноразово намагалася потрапити до нежитлового приміщення, де знаходиться клініка. Проте відповідач чинить їй перешкоди у користуванні належній їй на праві власності частці вказаного нежилого приміщення. Через протиправні дії позивач зверталася до поліції. Домовитися з відповідачем про подальше користування належного їм нежилого приміщення позивач не вбачається можливим. Відповідач продовжує чинити позивачу перешкоди у користуванні належним їм на праві власності нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.11.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2021 з урахуванням заперечень відповідача призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження за участю сторін..

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.01.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача в ході судового розгляду підтримала заявлені вимоги та обґрунтування позову, просила його задовольнити, посилаючись на неправомірні дії відповідача щодо обмеження доступу позивача до клініки, співвласником якої вона є.

Представник відповідача та відповідач заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність, наявність у позивача вільного доступу до клініки, однак кожного свого візиту вона влаштовувала конфлікти під час здійснення прийому пацієнтів, вривалась до операційної.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що працює у клініці майже три роки. За цей час вона бачила ОСОБА_1 тричі, точних дат не пам`ятає. Пояснила суду, що ОСОБА_1 мала вільний доступ до приміщення клініки, куди приходила та забирала різні речі (картини, підсвічник, пуфік тощо). У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 почала виносити речі з клініки ОСОБА_4 зателефонувала позивачу та повідомила про цю подію. По приїзду ОСОБА_2 не чинив ОСОБА_1 перешкод у користуванні приміщенням, лише просив її не заходити до кабінетів, де є клієнти та там здійснюються певні процедури, не заважати персоналу працювати. Свідок вказала, що не пам`ятає щоб відповідач вчиняв будь - які дії щодо позивача (штовхав, бив тощо). По приїзду поліції до клініки позивач разом зі своїм адвокатом перебувала на вулиці біля входу в клініку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що знайома зі сторонами вже чотири роки, працює у клініці. У період літо - осінь 2021 року бачила позивача у клініці, вона приходила, порушувала роботу клініки, намагалася заходити до операційної, куди її не пускали з медичних міркувань. Такі приходи були неодноразові. Вона приходила з наміром забирати речі, вказуючи на те, що це її особисті речі. Доступ до приміщення клініки у позивач був необмежений, так як вона є співвласником вказано приміщення. Усі візити позивач знімала на відео на телефон. Після 2021 року позивач до приміщення клініки не приходила.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав

Судом встановлено, що згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2021, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 травня 2021 року, позивач та відповідач є співвласниками по частини нежитлового приміщення №298, загальною площею 293,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 .

На даний час в нежитловому приміщенні № НОМЕР_1 , загальною площею 293,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться Клінічна академія лазерної медицини CALM.

В судовому засіданні сторона позивача посилалася на те, що на неодноразові прохання позивача не чинити перешкоди у користуванні спірним нежитловим приміщенням, відповідач не вчиняв жодних дій, а тому просить усунути перешкоди у користуванні спільною власністю.

Наполягаючи на своїх позовних вимогах позивач надала суду в якості доказу листи Голосіївського УП ГУ НПУ в м. Києві від 07.07.2021 №9756/125/47/04-21 та від 07.07.2021 №9757/105/47/04-21, пояснення ОСОБА_1 від 15.06.2021 ДОП Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві та заяву від 13.07.2021 начальнику Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві, відповіді Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві.

Так, зі змісту листів Голосіївського УП ГУ НПУ в м. Києві від 07.07.2021 №9756/125/47/04-21 та від 07.07.2021 №9757/105/47/04-21 вбачається, що позивач зверталася до управління поліції з приводу нібито неправомірних дій відповідача.

При цьому не встановлено даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення.

Під час розгляду справи сторона позивача пояснила, що заяв про порушення кримінального провадження з приводу протиправних дій відповідача до органів поліції не подавала.

Аналізуючи зміст наданих позивачем доказів суд приходить до висновку, що вони не можуть прийматися судом в якості належного та допустимого доказу вчинення перешкод у користуванні спірним нерухомими майном, оскільки з нього неможливо встановити, що дійсно ОСОБА_2 чинив перешкоди ОСОБА_1 у користуванні нежитловим приміщенням.

Крім того, із наявних у матеріалах справи заперечень вбачається, що відповідач категорично заперечує викладені позивачем у позові обставини та факт чинення ним перешкод у користуванні нежитловим приміщенням. Такі відомості не були спростовані представником позивача.

Відсутність перешкод у доступі до приміщення підтверджені свідками, допитаними в ході судового розгляду, які підтвердили, що позивач має вільний доступ до приміщення, з`являлась туди неодноразово, забирала речі з клініки та вчиняла конфлікти.

Будь-яких доказів, які б підтверджували факт чинення перешкод у користуванні спірним майном стороною позивача у розпорядження суду не надано, із заявою про порушення кримінального провадження щодо неправомірних дій відповідача, про які вона зазначає у позові, остання до органів поліції не зверталася.

Інших доказів чинення відповідачем перешкод у користуванні нежитловим приміщенням позивачем не надано.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Судом установлено, що у даному випадку виник спір між сторонами, які є співвласниками, щодо користування майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак позивач як співвласник не може втратити право користування таким майном.

При цьому здійснивши поділ спільного майна подружжя, сторони не виділили належні їм частки в натурі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначила, що на законних підставах має право користування належною їй часткою спірного нежитлового приміщення та така обставини не заперечується відповідачем, в той же час, позивачем не подано доказів того, що відповідач позбавив її доступу до цього приміщення, де розташована клініка, та можливості користуватись нежитловим приміщенням за вказаною адресою шляхом вчинення перешкод.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення перешкод позивачу у користуванні спірним майном. Крім того, обмежень у праві користування з боку відповідача судом також не встановлено.

У зв`язку із наведеним суд прийшов до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні спірною власністю, а тому у позові необхідно відмовити за недоведеністю.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, тому з відповідача на користь позивача не підлягають відшкодуванню судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя