ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6993/23
провадження № 2-др/753/180/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВЕ)

15 листопада 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача (за первісним позовом, відповідача за зустрічним) - Шевцової Т.М.,

представника відповідача (за первісним позовом, позивача за зустрічним) - Криницької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву адвоката Криницької Н.В., в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом акціонерного товариства «Укртранснафта» до ОСОБА_1 , третя особа: Кабінет Міністрів України, акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсним пункту трудового договору в частині та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртранснафта», третя особа: Кабінет Міністрів України, акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення вихідної допомоги невиплаченої річної премії та середнього заробітку за час затримки належних працівнику сум

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2023 року в задоволенні позову акціонерного товариства «Укртранснафта» до ОСОБА_1 , третя особа: Кабінет Міністрів України, акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсним пункту трудового договору в частині - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртранснафта», третя особа: Кабінет Міністрів України, акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення вихідної допомоги невиплаченої річної премії та середнього заробітку за час затримки належних працівнику сум - задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства «Укртранснафта» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 4 534 920 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 1000 гривень та судовий збір в розмірі 4 160 гривень 20 копійок, а всього 4 540 080 гривень 20 копійок.

31.10.2023 року адвокат Криницька Н.В., в інтересах ОСОБА_1 подала до суду заяву про компенсацію ОСОБА_1 здійснених ним судових витрат, пов`язаних з розглядом даної цивільної справи, в якій просила стягнути з акціонерного товариства «Укртранснафта» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 606 757 грн. 20 коп., з яких: 448 000 грн. - витрати на професійну правничу правову; 158 757 грн. 20 коп. - додаткова винагорода (гонорар успіху) відповідно до п.2.5 Протоколу №1 погодження договірної ціни до Договору про надання правової допомоги №10/05-23 від 10.05.2023 р.

Про намір подати дану заяву було зазначено у відзиві від 06.06.2021 р. та у зустрічному позові. Заява подана 31.10.2023 року.

15.11.2023 року представник АТ «Укртранснафта» подав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні представник заявника (відповідача Клименка К.В.) підтримала заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі.

В судовому засіданні представник позивача АТ «Укртранснафта» просила суд зменшити витрати на правничу допомогу.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. (ч.3 ст. 270 ЦПК України)

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

10.05.2023 року між ОСОБА_1 (замовник) та адвокатським об`єднанням «Новіков і Партнери» (виконавець) укладено Договір про надання правової допомоги №10/05-23, де визнано усі істотні умови та вартість послуг. (т.3, а.с.129-132)

24.05.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Новіков і Партнери» укладено Протокол №1 погодження договірної ціни до Договору про надання правової допомоги №10/05-23 від 10.05.2023 р., де визначили порядок сплати та вартість правничої допомоги. (т.3 а.с.135-136)

Відповідно до п.2.1, п.2.4 Протоколу №1 розмір винагороди за надання правничої допомоги становить 7 000 грн. за одну годину надання правничої допомоги. Авансовий платіж за надання правничої допомоги становить 140 000 грн.

Відповідно до п.2.5 Протоколу №1 погодження договірної ціни до Договору про надання правової допомоги №10/05-23 від 10.05.2023 р., уразі повного або часткового задоволення зустрічних позовних вимог, заявлених замовником у справі № 753/6993/23, на користь замовника, останній сплачує виконавцю додаткову винагороду (гонорар успіху), що становить 3,5% від суми коштів, присуджених до стягнення на корить замовника.

Вбачається, що представник ОСОБА_1 - адвокат Криницька Н.В., яка приймала участь у справі є адвокатом, її повноваження підтверджуються ордером на надання правничої допомоги на підставі Договору про надання правової допомоги №10/05-23 від 10.05.2023 р.

Відповідно до акту №1 від 30.10.2023 прийому наданої правничої допомоги згідно з Договором про надання правової допомоги №10/05-23 від 10.05.2023, адвокатом надано послуги, загальна вартість яких складає 448 000 грн. (т.3 а.с.141-143)

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Таку правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі 910/4201/19.

Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару. Лише рахунку замало. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору про надання правової допомоги №10/05-23 від 10.05.2023 р. (т.3, а.с.129-132); копію Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги №10/05-23 від 10.05.2023 р. (т.3 а.с.133-134), копію Протоколу №1 погодження договірної ціни до Договору про надання правової допомоги №10/05-23 від 10.05.2023 (т.3 а.с.135-136), ордеру на надання правничої допомоги (т.1 а.с.101), акту №1 від 30.10.2023 прийому наданої правничої допомоги згідно з Договором про надання правової допомоги №10/05-23 від 10.05.2023 на суму 448 000 грн. (т.3 а.с.143), копії платіжних доручень про сплату авансового платежу у розмірі 140 000 грн. (т.3 а.с.138,139,140), деталізований розрахунок-фактура №30/10 від 30.10.2023 (т.3 а.с.145-147).

Із розрахунків витрат на правничу допомогу, які наведені в акті №1 від 30.10.2023 прийому наданої правничої допомоги згідно з Договором про надання правової допомоги №10/05-23 від 10.05.2023, вбачається, що адвокатом надано послуги, загальна вартість яких складає 448 000 грн.

Визначаючи час на надання зазначених в акті послуг та видів правничої допомоги, суд виходить із наявності у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону N 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява N 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У цій справі підставою для звернення із заявою про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є приписи статей 137, 141 ЦПК України, і вимога відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним ОСОБА_1 обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл сплачених ним судових витрат (визначених як професійна правнича допомога), що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами.

Сума гонорару, передбачена пунктом п.2.5 Протоколу №1 погодження договірної ціни до Договору про надання правової допомоги №10/05-23 від 10.05.2023, обумовлена сторонами до сплати у розмірі 3,5% від суми коштів, присуджених до стягнення на корить ОСОБА_1 , під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. (Постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18)

Розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною відповідача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному відповідачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

За вказаних вище обставин, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням поданого представником позивача клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та доводів щодо їх неспівмірності, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 100 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин заява представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованою та є підстави для прийняття додаткового рішення відповідно до положень статті 270 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 133, 134, 137, 141, 246, 270 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Заяву адвоката Криницької Н.В., в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Укртранснафта» до ОСОБА_1 , третя особа: Кабінет Міністрів України, акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсним пункту трудового договору в частині та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртранснафта», третя особа: Кабінет Міністрів України, акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення вихідної допомоги невиплаченої річної премії та середнього заробітку за час затримки належних працівнику сум.

Стягнути з акціонерного товариства «Укртранснафта» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 32/2,) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,)витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 100 000 грн.

У задоволенні інших вимог заяви, відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня проголошення додаткового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА