ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 листопада 2023 року

м. Харків

справа № 624/856/23

провадження № 22-ц/818/2149/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Носової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника Індутного-Шматька Станіслава Миколайовича на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року адвокат Індутний-Шматько С.М. в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Обгрунтовуючи свої вимоги посилався на те, що батьки заявника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб було розірвано 07.12.2021 на підставі рішення Кегичівського районного суду Харківської області. Після розірвання шлюбу він перебуває на повному утриманні батька та починаючи з літа 2023 року фактично проживає з батьком та бабусею, а не за адресою реєстрації. Заявник зазначає, що мати вчиняє відносно нього психологічне насильство, внаслідок якого він почуває себе безпомічним, виснаженим, беззахисним та потребує психологічної та правничої допомоги. В зв`язку з чим просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким протягом 3 місяців визначити заходи тимчасового обмеження її прав, а саме: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонити наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання (перебування) та інших місць частого відвідування постраждалої особи; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що апелянт має право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, посилаючись на ч. 2 ст. 47 ЦПК України, ст.ст. 18, 152 СК України, а отже висновки суду першої інстанції є помилковими такими, що не ґрунтуються на законі. Зазначає, що з тексту оскаржуваного рішення вбачається, що суд фактично погодився з наявністю психологічного насильства щодо апелянта, але з незрозумілих підстав та не обґрунтувавши їх вказав у своєму рішенні, що мають місце неприязні стосунки, тривалий сімейний конфлікт та сварки, при цьому не зазначив, хто є причиною цих конфліктів, яким чином та як вони відбуваються, які наслідки мають для апелянта. Вказує, що під час допиту апелянта у якості свідка, він чітко вказав на систематичне психологічне та фізичне насильство матері щодо нього. Отже, вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, а заява про видачу обмежувального припису -задоволенню.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не довів вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 щодо нього у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , в особі представника Індутного-Шматька С.М. звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно своєї матері ОСОБА_2 .

На даний час заявник проживає разом зі своєю бабусею за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою 11.07.2023 старостою Кегичівської селищної ради Павлівського старостинського округу В. Скобліковим.

Заявник перебуває на повному утриманні батька, який є військовослужбовцем ЗСУ.

На даний час заявник навчається в «Полтавському фаховому коледжі нафти і газу Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» за спеціальністю гірництво.

За змістом ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється в тому числі на колишнє подружжя незалежно від факту їх спільного проживання (ч.2 ст.3 Закону).

Згідно з п.п.3, 4, 14 та 17 ч.1 ст.1 цього Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, та його недопущення (п.1 ч.1 ст.21 цього Закону).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 вказаного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п.7 ч.1 ст.1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст.26 вказаного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 вказаного Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який виконує захисну та запобіжну функцію і може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Відповідно до положень ст.ст.350-1, 350-4 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання особи, яка постраждала від домашнього насильства. У заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника видається на строк від одного до шести місяців (ст.3506 ЦПК України).

Отже суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Заявник, обґрунтовуючи доводи своєї заяви посилався на те, що після розірвання шлюбу батьків 07.12.2021 року, він перебуває на повному утриманні батька та починаючи з літа 2023 року фактично проживає з батьком та бабусею, а не за адресою реєстрації. Заявник зазначає, що мати вчиняє відносно нього психологічне насильство, внаслідок якого він почуває себе безпомічним, виснаженим, беззахисним та потребує психологічної та правничої допомоги, у зв`язку з чим просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що наведені заявником обставини не містять ознак психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного насильства щодо нього зі сторони ОСОБА_2 , а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису.

Покази допитаних свідків ОСОБА_5 (бабусі заявника) та ОСОБА_4 (батька заявника) не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Обидва свідка фактично підтвердили лише факт наявності між заявником ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_2 конфліктних стосунків.

ОСОБА_2 не притягалася до відповідальності ні за ст.126-1 КК України, яка передбачає відповідальність за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства, ні за ст.173-2 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, відомості про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру випадків вчинення домашнього насильства з її боку стосовно заявника відсутні.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на помилковість висновків суду про те, що заявник не може самостійно звертатися до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки є неповнолітньою особою, та що його представником адвокат Індутний-Шматько С.М., який згідно вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не є належним представником у даній справі.

Суд першої інстанції не врахував, що неповнолітня особа, яка досягла 14-річного віку, може укладати договір з адвокатом виключно за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Однак, відсутність такої згоди не нівелює правових наслідків укладення такого договору та наділення адвоката повноваженнями на представництво, окрім випадків визнання такого договору недійсним у судовому порядку.

У випадку представництва у суді малолітньої особи адвокат повинен надати суду докази наявності згоди її батьків на укладення договору про надання правничої допомоги. Під час представництва особи, яка досягла 14-ти років, адвокат надає суду документи, що підтверджують повноваження на представництво (ордер, довіреність), без необхідності подання згоди батьків на укладення договору з таким адвокатом. При цьому суд не може вимагати пред`явлення договору про надання правової допомоги для підтвердження повноважень на представництво особи, яка досягла 14-ти років.

Верховна Рада України, ратифікуючи Європейську конвенцію про здійснення прав дітей 1996 року, заявила, що дія цієї Конвенції поширюється на розгляд судами справ, що стосуються: усиновлення дитини; встановлення опіки, піклування над дитиною; визначення місця проживання дитини; позбавлення або оспорювання батьківських прав; інших питань про відносини між батьками та дитиною; будь-яких інших питань, що стосуються дитини особисто, а також питань її сім`ї (у тому числі її виховання, поновлення батьківських прав, управління її майном).

Отже, можна констатувати, що Європейська конвенція про здійснення прав дітей має предметом свого регулювання правовідносини у даній справі. Метою цієї конвенції є надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Європейська конвенція про здійснення прав дітей, зокрема та серед іншого, зазначала в статті 4, що за винятком, передбаченого статтею 9, дитина має право подавати особисто або через інших осіб чи органи клопотання про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, що стосуються її у випадках, коли внутрішнє законодавство позбавляє суб`єктів батьківської відповідальності права представляти дитину в результаті виникнення у них конфлікту інтересів з останньою (в контексті зазначеного міжнародного акту, спеціальним представником може бути, зокрема, адвокат); в статті 5, як інші процесуальні права: права клопотати про одержання допомоги від відповідної обраної ними особи у висловленні ними своєї думки; права клопотати самостійно або через інших осіб чи органи про призначення окремого представника, а у відповідних випадках - адвоката; права призначити свого представника; права здійснювати деякі або всі права сторін у такому процесі.

Тобто, зазначені міжнародні акти, як найвищі інтереси дитини, ставлять максимальний обов`язок держави, як на законодавчому рівні так й на рівні адміністративного, судового захисту надавати можливість дитині (особі до 18 років) приймати безпосередню участь в справах щодо захисту своїх інтересів, особливо у випадку наявності конфлікту з особами, які несуть батьківську відповідальність, в тому числі призначати/обирати свого представника.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 369/13467/20 від 16 червня 2021 року.

Між тим, наведені вище висновки суду першої інстанції не призвели до неправильного вирішення справи. Враховуючи недоведеність вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, підстави для скасування або зміни судового рішення відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані заявником докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Індутного -Шматька Станіслава Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішенні виготовлено 24 листопада 2023 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова