КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/575/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Журавського В.В. в м. Бориспіль 22 травня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В січні 2023 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 100456,12 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 18 вересня 2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Витяг «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів» додаються до позовної заяви. Відповідач ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банку про їх затвердження.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.

Отже, підписавши заяву, сторонами відповідно до ст. 634 ЦК України було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, доданою до позову, та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку, номер та строк дії якої зазначено у довідці про отримання картки, що додається. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 100000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року згідно п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди. що в разі, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % для картки «Універсальна», 84 % для картки «Універсальна Голд».

В порушення умов договору свої зобов`язання відповідач не виконала, внаслідок чого станом на 20 грудня 2022 року має заборгованість в розмірі 100456,12 грн., з яких 83089,26 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4644 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 12722,86 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0,00 грн. нарахована пеня та комісія.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 100456,12 грн. та судовий збір 2684 грн.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що позивачем не надано суду доказів досягнення з відповідачем згоди з усіх істотних умов кредитного договору, адже витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача. Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, однак не містять даних про умови кредитування, в ній відсутня відмітка про те, яку картку відповідач просила видати, чи номер картки.

Поряд з цим у заочному рішенні суд визнав встановленими обставини того, що 18 вересня 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» видав ОСОБА_1 кредитну картку з встановленим на ній кредитним лімітом, а ОСОБА_1 зобов`язалась повертати грошові кошти, зняті з кредитної картки, шляхом сплати щомісячних обов`язкових платежів та відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 0,00001 % річних у пільговий період та 40,8 % річних поза межами пільгового періоду. Також в заочному рішенні зазначено, що вказані обставини підтверджуються анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг.

Посилалася на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 349/180/17 про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, а заява-анкета не містить положень щодо розміру процентів, неустойки, отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору.

Також до позову банк додав паспорт кредиту, в якому визначено умови кредитування для декількох кредитних продуктів, та цей паспорт датований 15 грудня 2020 року, тобто через 8 років після підписання відповідачем анкети-заяви від 18 вересня 2012 року та містить підпис клієнта на останній сторінці, на якій відсутні взагалі будь-які умови кредитування та тарифи.

Наводила правові висновки Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, викладені в постанові від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20 про те, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення кредитного договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Розрахунок заборгованості також не є документом, який може підтверджувати умови кредитування та розмір заборгованості, цей розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових документів чи виду та номеру платіжної картки, на якому виникла заборгованість. Розрахунок заборгованості, а також довідка про видані кредитні картки, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки не містять даних щодо посадових осіб, якими вони сформовані, не скріплені печаткою банку, не містять підпису відповідача відтак не можуть бути належними та допустимими доказами у справі.

Всупереч зазначеному суд першої інстанції визнав встановленим, що відповідач знімала з кредитної картки грошові кошти та користувалася ними, тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 100456,12 грн.

Вважала, що і сформована виписка не є належним доказом, оскільки не дозволяє встановити, що зроблена за картками, якими користувалась саме відповідач.

Також зазначені документи не є документами, які можуть довести погодження сторонами умов щодо розміру та сплати процентів.

Звертала увагу не суперечності у наданих позивачем доказів щодо розміру заборгованості по тілу кредиту та періоду її виникнення, а саме за даними виписки по карткових рахунках, виписка сформована за період з 15 лютого 2013 року по 22 грудня 2022 року, баланс на дату останньої операції 01 грудня 2022 року становить 98598,52 грн. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, 31 травня 2022 року відбулась зміна кредитного ліміту - кредитний ліміт зменшено до 82774,15 грн., поряд з цим, згідно з розрахунком заборгованості заборгованість за тілом кредиту визначена станом на 20 грудня 2022 року та становить 83089,26 грн. Отже, зазначена в розрахунку суми заборгованості по тілу кредиту ні за періодом, ні за розміром не співпадає з даними у виписці по рахунках, а також перевищує встановлений кредитний ліміт по картковому рахунку.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 18 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 53).

Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що вона згодна з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

На а. с. 22 - 49 знаходиться копія виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н за період з 15 лютого 2013 року по 22 грудня 2022 року, клієнт ОСОБА_1 , з балансом на кінець періоду -98598,52 грн.

Крім того, 15 грудня 2020 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо таких типів кредитного продукту: картка «Універсальна», картка «Універсальна Gold», картка Platinum, картка MC World Black Edition, картка Visa Signature, картка Visa Infinite (а. с. 54 - 55).

На а. с. 56 знаходиться Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, 55 днів пільгового періоду, «Універсальна Contract», «Універсальна Gold».

На а. с. 85 - 87 знаходиться копія паспорту відповідача.

На а. с. 57 - 81 знаходиться витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

На а. с. 6 - 21 знаходиться розрахунок заборгованості за договором б/н від 18 вересня 2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , в тому числі станом на 20 грудня 2022 року, згідно якого заборгованість за тілом кредиту 83089,26 грн. складається зі заборгованості по поточному тілом кредиту 70935,73 грн. та простроченому тілу кредиту 12153,53 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 4644 грн., заборгованості за простроченими відсотками 12722,86 грн., всього 100456,12 грн.

На а. с. 50-52 знаходяться довідки про видачу ОСОБА_1 кредитних карток, остання з яких видана 15 грудня 2020 року з терміном дії до кінця квітня 2024 року, а також довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , згідно якої кредитний ліміт, встановлений 15 лютого 2013 року в розмірі 0,00 грн., в подальшому збільшено до 100000 грн., після чого 31 травня 2022 року зменшено до 82774,15 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що 18 вересня 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» видав ОСОБА_1 кредитну картку з встановленим на ній кредитним лімітом, в свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язалася повертати грошові кошти, зняті з кредитної картки, шляхом сплати щомісячних обов`язкових платежів та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 0,00001 % річних у пільговий період та 40,8 % річних поза межами пільгового періоду, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. У відповідача виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 100456,12 грн., що складається з заборгованості за основною сумою кредиту 83089,26 грн. та заборгованості за відсотками 4644 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 12722,86 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 20 грудня 2022 року. Оскільки відповідач ухиляється від добровільної сплати заборгованості, з неї на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 100456,12 грн.

Апеляційний суд не може погодитися із даними висновками, виходячи із наступного.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказувало на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, в тому числі за основною сумою кредиту 83089,26 грн. та заборгованості за відсотками 4644 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 12722,86 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У заяві позичальника від 18 вересня 2012 року процентна ставка не зазначена (а. с. 53).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 вересня 2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, обов`язковий щомісячний платіж, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Апеляційний суд зауважує, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 вересня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (грудень 2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 вересня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, паспорт споживчого кредиту. копія якого наявна в матеріалах справи, підписаний відповідачем 15 грудня 2020 року, тобто через вісім років після підписання ОСОБА_1 заяви-анкети від 18 вересня 2012 року.

Апеляційний суд враховує, що згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_1 зобов`язалася повертати грошові кошти, зняті з кредитної картки, шляхом сплати щомісячних обов`язкових платежів та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 0,00001 % річних у пільговий період та 40,8 % річних поза межами пільгового періоду, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, а також, що розмір заборгованості ОСОБА_1 підтверджується розрахунком заборгованості, що доданий до позову, не ґрунтуються на наявних в справі доказах, не відповідають фактичним обставинам справи, є передчасними та помилковими.

Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Вказане не враховано судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, апеляційний суд виходить із того, що 18 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якого отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позичальник після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, отримувала кредитні кошти, частково погашала заборгованість за кредитним договором, що підтверджується випискою з рахунку.

При цьому позивачем не підтверджено належними доказами можливість нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі, зазначеному в розрахунку заборгованості, оскільки позивач не довів, що саме надані ним Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку і Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» є складовою кредитного договору, і що саме ці Умови і Тарифи відповідач мала на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брала на себе зобов`язання зі сплати відсотків.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Отже, вимоги банку щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі 4644 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, 12722,86 грн. заборгованості за простроченими відсотками, не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого договором обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 18 вересня 2012 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Разом із тим, оскільки заборгованість за фактично отриманим тілом кредиту позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що виписка по особовому рахунку не є належним доказом, з якого можливо було б встановити, що вона зроблена за картками, якими користувалась саме відповідач, з огляду на те, що в реквізитах виписки зазначено, що вона зроблена по клієнту ОСОБА_1 , наведено особисті дані відповідача, крім того, з даної виписки з особового рахунку чітко вбачаються дати і розмір встановлення кредитного ліміту, які узгоджуються з відомостями довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , і згідно якої залишок після останньої операції становить від`ємне значення (а. с. 22 - 49).

До позовної заяви також надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 18 вересня 2012 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 20 грудня 2022 року. Згідно підсумку до розрахунку на а. с. 21, наявна заборгованість за тілом кредиту в загальному розмірі 83089,26 грн.

Верховним Судом в постанові від 16 вересня 2020 року в справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19) сформульовано правовий висновок, згідно якого доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.

Згідно правових висновків Верховного Суду в постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), апеляційному суду необхідно дослідити виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами та перевірити, чи було встановлено відповідачу кредитний ліміт, якщо було встановлено, то в якому розмірі, чи отримував він кредитну картку та строк її дії, чи користувався останній кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки), якщо користувався, то в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснював, то в якому розмірі.

Таким чином наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, підтверджує фактичне отримання кредитних коштів і заборгованість позичальника ОСОБА_1 за виданим кредитом.

Апеляційний суд також враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку позичальником не оспорювався та не визнавався недійсним, власного розрахунку заборгованості відповідачем не надано, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та тілом кредиту і розміру заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Виходячи із наведеного, оскільки заборгованість за тілом кредиту позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 20 грудня 2022 року складає 83089,26 грн., даний розмір заборгованості відповідачем не спростований, власного розрахунку ним не надано.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що зазначена в розрахунку суми заборгованості по тілу кредиту ні за періодом, ні за розміром не співпадає з даними у виписці по рахунках, а також перевищує встановлений кредитний ліміт по картковому рахунку, з огляду на те, що згідно розрахунку заборгованості, заборгованість за тілом кредиту 83089,26 грн. складається зі заборгованості по поточному тілом кредиту 70935,73 грн. та простроченому тілу кредиту 12153,53 грн., при цьому розмір поточного тіла кредиту знаходиться в межах кредитного ліміту 82774,15 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування, із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 83089,26 грн. та судовий збір пропорційно до задоволення позову в розмірі 2227 грн.

В іншій частині позову апеляційний суд відмовляє зі наведених вище підстав.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України зі позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3341 грн.

Шляхом зустрічного зарахування апеляційний суд стягує зі відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1114 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ вул. Грушевського 1-д ) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 83089,26 грн.

В іншій частині позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1114 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.