ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3182/23 Справа № 205/993/21 Головуючий у першій інстанції: Терещенко Т. П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 26.10.2010 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 18.01.2021 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 43716,67 грн., з яких 26302,57 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 9189,42 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1997,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 6226,93 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки вказану вище заборгованість в загальному розмірі 43716,67 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 35491,99 грн. та судові витрати у сумі 1842,93 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 43716,67 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 26.10.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої відповідачка виявляє бажання оформити на своє ім`я банківську платіжну карту "кредитка "Універсальна"" (а.с. 17, 86 т.1).

Зазначена вище анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитом, комісії, неустойки.

Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачкою не підписані (а.с. 21-35).

Зазначена вище анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

На підтвердження свого позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.10.2010 року, згідно якого станом на 18.01.2021 року банком нарахована заборгованість в загальному розмірі 43716,67 грн., з яких 26302,57 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 9189,42 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1997,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 6226,93 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 3-14 т.1).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частини 11 статті 83 ЦПК України, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

У частині 1 статті 213 ЦПК України установлено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Отже, у разі виникнення спору щодо достовірності певного письмового доказу, поданого в копії, зокрема, спору щодо змісту, умов договору, фальшивості письмового доказу, єдиним належним процесуальним способом розв`язання такого спору, усунення відповідних сумнівів є огляд, дослідження оригіналу письмового доказу. За відсутності оригіналу письмового доказу не може братися до уваги і факт засвідчення копії такого доказу, позаяк порівняння копії з оригіналом неможливе.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 12 жовтня 2020 року у справі №301/1824/16-ц.

В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви ОСОБА_1 від 26.10.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої відповідачка виявляє бажання оформити на своє ім`я банківську платіжну карту "кредитка "Універсальна"" (а.с. 17, 86 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка заперечувала факт підписання нею вказаної вище анкети-заяви та укладення кредитного договору від 26.10.2010 року, відповідно до змісту письмового відзиву на позовну заяву (а.с. 127-130 т.1). У зв`язку з цим, ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналів доказів, зокрема, оригіналу письмової анкети-заяви ОСОБА_1 від 26.10.2010 року, а також клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 135, 136-137 т.1).

Однак, кредитний договір у вигляді підписаної сторонами анкети-заяви ОСОБА_1 від 26.10.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не було надано суду позивачем, у зв`язку з його відсутністю в архівах банку.

Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» від 06.09.2021 року №2104845-ВБ, зокрема, повідомлено суд, що надати оригінали кредитного договору не вбачається можливим, оскільки в архівах банку не виявлені (а.с. 1, 60 т.2).

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору від 26.10.2010 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність позивачем укладення між сторонами кредитного договору від 26.10.2010 року; враховуючи заперечення ОСОБА_1 факту підписання нею анкети-заяви від 26.10.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та укладення відповідного кредитного договору, у тому числі, й шляхом договору приєднання; встановивши також, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, які містяться у матеріалах справи, не визнається відповідачкою та не містить її підпису, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову, що заявлений на підставі положень 1050, 1054 ЦК України, й стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 26.10.2010 року, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Долучені до матеріалів справи довідка банку про видачу відповідачу банківських карток та довідка про зміну умов кредитування не відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки не містять реєстраційного номеру, дати оформлення довідок, найменування посади та прізвища особи, що видала вказані довідки (а.с. 15, 16 т. 1).

Надана позивачем копія Паспорту споживчого кредиту від 14.09.2018 року датована значно пізніше договору від 26.10.2010 року, на який посилається позивач, та не може вважатись складовою кредитного договору (а.с. 84-85 т.1). У вказаному вище паспорті споживчого кредиту вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту.

Більше того, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

На викладене вище місцевий суд уваги не зверну, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, а також відстрочення ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 3405,00 грн. за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі, з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3405,00 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія звертає увагу, що позивач, за наявності підстав, не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, за іншого правового обґрунтування.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 375, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.10.2010 року - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () в дохід держави судовий збір у сумі 3405 (три тисячі чотириста п`ять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 23 травня 2023 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді: І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова