Справа № 522/9756/23
Провадження № 2-з/522/182/23
У Х В А Л А

23 травня 2023 року Суддя Приморського районного суду міста Одеси Ковтун Ю.І., дослідивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить:

- накласти арешт на належну ОСОБА_2 1/2 частку у праві власності на квартиру загальною площею 57,9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- накласти арешт на належну ОСОБА_2 1/2 частку у праві власності на квартиру загальною площею 64,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви заявник ОСОБА_1 зазначає, що він є власником транспортного засобу NISSAN LEAF (2018 року випуску, VIN номер: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ). У 2022 ОСОБА_1 передав свій автомобіль ТОВ «МОБІЛ КАР» для використання його в програмі каршерінгу. 22 січня 2022 ОСОБА_2 , використовуючи застосунок «MOBILECAR» взяв за програмою каршерінгу у користування автомобіль, який належить ОСОБА_1 . В цей же день ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ОСОБА_1 , порушив п.п.16.13 Правил дорожнього руху, виконуючи поворот ліворуч не надав дороги автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого здійснив зіткнення з ним. В результаті вказаної ДТП обидва автомобілі отримали значні пошкодження. 23 лютого 2022 Суворівським районним судом м. Одеси винесено постанову у справі №523/1665/22, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 6 місяців. 10 лютого 2022 ФОП ОСОБА_3 склав звіт №02-02-22 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТХ, відповідно до якого розмір збитку, завданого автомобілю заявника в результаті ДТП, на момент дослідження становить 274044,83 грн. Зазначив, що ОСОБА_2 обіцяв відшкодувати завдані ним збитки, проте цього не зробив, на телефонні дзвінки не відповідає. До цього часу пошкоджений ОСОБА_2 автомобіль не відремонтовано, а завдана заявникові шкода не відшкодована. У зв`язку з цим ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди. Проте, враховуючи схильність ОСОБА_2 до протиправних дій, а також з метою ефективного захисту майнових прав заявника, вважає необхідним забезпечити майбутній позов та накласти арешт на майно ОСОБА_2 аби унеможливити його відчуження та уникнути таким чином майнової відповідальності.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття, ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

За таких обставин обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Заявником достатнього обґрунтованого припущення наведено не було.

Ненадання належних та допустимих доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а лише посилання на це в заяві, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 755/9322/20.

Крім того, заявником не надано доказів вартості майна, на яке він просить накласти арешт, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити співмірність забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що подана заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.149-154, 260, 261, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.І.Ковтун