Провадження № 2/752/757/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.04.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Ящук Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 11.11.2013 р. позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в розмірі 2972837 доларів США зі строком повернення не пізніше 31.12.2015 р.

Додатково 10.06.2015 р. позивач надав в позику відповідачу грошові кошти в розмірі 40000 доларів США зі строком повернення - на першу вимогу позивача.

Листом від 27.11.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення отриманих в строк до 04.12.2015 р. коштів в розмірі 40000 доларів США.

Відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення суми позики в зв`язку з чим станом на 17.12.2018 р. наявна заборгованість в розмірі 3012837 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 83868644 гривні.

В зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики позивач просить стягнути з нього суму боргу в судовому порядку.

21.01.2019 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

04.09.2019 судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження.

04.12.2019 р. Голосіївським районним судом м.Києва ухвалено заочне рішення про задоволення позову.

На підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 18.06.2020 р. заочне рішення від 04.12.2019 р. було скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

11.12.2020 р. судом в провадження була прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання зобов`язань припиненими.

30.08.2022 р. судом постановлена ухвала про залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання зобов`язань припиненими.

30.08.2022 р. закрито підготовче провадження.

В ході судового розгляду позивач зазначив, що вони з відповідачем у справі перебували у дружніх стосунках. Він йому неодноразово надавав кошти в борг. Дати та суми коштів, які передавались він не пам`ятає. Оскільки відповідач не повертав кошти вони домовились про написання розписок про отримання грошових коштів із зобов`язанням їх повернути. Позивач підтвердив, що 11.11.2013 р. та 10.06.2015 р. кошти не передавались, а вони були надані частинами протягом 2011-2012 рр. Крім того, позивач в ході розгляду справи не заперечував наявність між сторонами правовідносин, пов`язаних з придбанням земельної ділянки та будівництва заводу в Індії, однак зазначив, що коли отримав інформацію про неперспективність такого проекту, перестав передавати кошти ОСОБА_2 .

Представники позивача підтримали в ході судового розгляду заявлені вимоги, наполягали на їх задоволенні, посилаючись на невіконані відповідачем зобов`язання за договорами позики, оригінали яких були досліджені судом, оскільки ОСОБА_2 не заперечує факт отримання коштів від ОСОБА_3 .

Відповідач в ході судового розгляду заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_1 були правовідносини, пов`язані з інвестиційним проектом будівництва заводу в Індії. ОСОБА_1 наполягав на тому, що саме він буде інвестувати цей проект. Після чого була підписана Угода акціонерів, в якій не була зазначена сума інвестування, оскільки на той момент не можливо було визначити її. Всі кошти передавались через довірену особу ОСОБА_1 , за них була придбана земельна ділянка в Індії, права на яку на даний час має ОСОБА_1 . Однак, будівництво заводу не відбулось, оскільки ОСОБА_1 припинив фінансування, і в подальшому, працівники охорони ОСОБА_1 під погрозами примусили написати розписки про отримання суми боргу в розмірі, яка відповідала вартості наданих ОСОБА_1 коштів. З даного приводу він звернувся до правоохоронних органів, однак кримінальне провадження було закрито.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що між сторонами існували правовідносини, пов`язані з інвестиційною діяльністю і підписанням ними відповідної угоди щодо будівництва заводу в Індії. Фінансування даного проекту здійснювалось в більшій частині ОСОБА_1 , який після придбання земельної ділянки під будівництво заводу відмовився від подальшого інвестування, отримав від ОСОБА_2 боргові розписки та звернувся з заявою про вчинення нібито відповідачем шахрайських дій, де сам виклав обставини щодо передачі коштів для будівництва заводу в Індії, в розмірі, що відображена в розписках про отримання позики, надавши органу досудового розслідування копії розписок. Представник відповідача зазначив, що договір позики за розписками від 11.11.2013 р. та 10.06.2015 р. не є укладеним, оскільки фактично сума коштів не передавалась.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судому встановлено, що 11.11.2013 р. ОСОБА_2 складена письмова розписка, відповідно до якої він підтверджує, що отримав в позику у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2972837 доларів США на реалізацію проекту будівництва заводу в Індії та зобов`язався повернути не пізніше 31.12.2015 р.

Крім того, 10.06.2015 р. відповідачем складена розписка про отримання в позику у ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 40000 доларів США та зобов`язався їх повернути за вимогою.

27.11.2015 р. позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення в строк до 04.12.2015 р. суми позики в розмірі 40000 доларів США.

Зазначена вимога була отримана 01.12.2015 р.

На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Саме такий момент встановлений для договорів позики (стаття 1046 ЦК України).

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Як встановлено в ході судового розгляду грошові кошти ні 11.11.2013 р., ні 10.06.2015 р. не передавались ОСОБА_1 відповідачу у справі, що не заперечував позивач в ході судового розгляду.

Останній зазначив, що кошти передавались протягом 2011-2012 років, однак він не може зазначити ні дати передання таких коштів, ні точного розміру суми, яка передавалась, оскільки кошти передавались частинами.

В даному випадку наявність розписок, підписаних ОСОБА_2 не свідчить про укладення між сторонами договорів позик, оскільки кошти при підписанні таких договорів не передавались у борг, і встановити точну дату та розмір переданих коштів не є можливим, а отже такі договори не є укладеними в розумінні закону і у відповідача не виникає зобов`язань щодо повернення коштів саме за договорами позики від 11.11.2013 р. та від 10.06.2015 р. в розмірі, визначеному позивачем.

Крім того, судом встановлено, що між сторонами існували правовідносини, пов`язані з реалізації інвестиційного проекту за Угодою акціонерів, укладеною в 2011 році за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про створення компанії OMELO INTERNATIONAL LIMITED з метою придбання родовищ залізної руди в Індії. Саме в межах зазначених правовідносин ОСОБА_1 передавав кошти.

Зазначені обставини підтверджується безпосередньо посиланням на дані обставини в розписці від 11.11.2013 р. про отримання коштів, копією Угоди акціонерів, оригінал якої був досліджений судом, заявою ОСОБА_1 до правоохоронних органів щодо вчинення ОСОБА_2 шахрайських дій, відомості про що були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000242 від 13.03.2019 р., в якій він виклав обставини передачі коштів ОСОБА_2 в розмірі 3012837 доларів США, а крім того вони не спростовані позивачем в ході розгляду справи під час з`ясування зазначених обставин судом.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

З огляду на викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, беручи до уваги норми чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини, суд вважає, що наявні в матеріалах справи письмові розписки не підтверджують укладення між сторонами договорів позики, а отже і не підтверджують наявність у відповідача зобов`язань щодо повернення коштів за договором позики.

З огляду на зазначене, вимоги позивача, з підстав, заявлених при зверненні до суду, не підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя