Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в міста Києві в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно одержаних коштів, -

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року позивачка ОСОБА_1 , через представника Білецького І.Ю. (а.с.8-11), звернулась до суду з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фінансова Компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 12372, вчинений 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., яким стягується з позивачки на користь з ТОВ «Фінансова Компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором у сумі 19 233,20 грн.; стягнути з ТОВ «Фінансова Компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» на користь позивачки, як безпідставно одержані кошти в сумі 602,48 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

У позовній заяві позивач зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства; виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений; вказується, що, перед вчиненням виконавчого напису, нотаріус не зверталась до позивачки з питанням щодо наявності чи відсутності боргу; нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості, чим порушено положення статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, спірний виконавчий напис приватного нотаріуса вчинено на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, яким затверджено перелік документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року внесено зміни до перелік документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку договорів, які нотаріально посвідчені. Дана постанова рішенням адміністративного визнано незаконною та нечинною.

Вказується, що боржником за даним виконавчим написом у виконавчому провадженні вказано ОСОБА_3 , що є дівоче прізвищем позивачки. Станом на дату подання позову з позивачки у виконавчому провадженні ВП № 66333100 з примусового виконання виконавчого напису було стягнуто 602,48 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с.40-42).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року відкрито у справі спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, відмовлено у клопотанні представника позивачки щодо витребування доказів (а.с.53-55).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису (а.с.42-44).

Відповідач ТОВ «Фінансова Компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», будучі належним повідомлений про розгляд справи (а.с.64), не скористався право подачі відзиву на позову заяву.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В. повідомлений про розгляд справи, пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подав (а.с.64).

Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось, - особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом установлено, що 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис № 12372 про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором 159452798 від 09 січня 2020 року,укладеним боржником з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», в сумі 18 033,20 та 1200,00 грн. за вчинення виконавчого напису на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат».

ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» є правонаступником ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, яке, у свою чергу, є правонаступником ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 75 від 22 квітня 2020 року, в тому числі і за кредитним договором 159452798 від 09 січня 2020 року, за яким позивачка є боржником (а.с.20).

Так, 09 січня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_3 було укладено договір № 159452798, відповідно до якого остання отримала кредити на споживчі цілі у розмірі 1 500,00 грн., строк дії договору 30 днів, процентна ставка за користування кредитом - 289,14 процентів (а.с.23,24).

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на - « ОСОБА_5 »; шлюб зареєстровано 18 лютого 2023 року, актовий запис № 147 Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.7 зворот).

На підставі оспорюваного виконавчого напису № 12372 від 12 березня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. постановою від 30 липня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66333100 з примусового виконання виконавчого напису (а.с.22). В рамках виконавчого провадження № 66333100 постановою приватного виконавця від 31 травня 2023 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 (а.с.29).

Як вбачається з наказу ТОВ «Промдетальсервіс» від 12 січня 2022 року № 1, ОСОБА_3 звільнилась з підприємства, із нарахованої останній заробітної плати утримано кошти в сумі 602,48 грн. на користь приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. згідно ВП 66333100, що також підтверджується платіжною інструкцією № 3321 від 12 січня 2022 року, отримувач коштів в сумі 602,48 грн. ПВВО Вінницької області Тимощук В.В., призначення платежу - ВП 66333100 (а.с.14,19).

Як вбачається, спірний виконавчий напис вчинено на підставі положення постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі - Перелік).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункт 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Встановлені судом обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом 12 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

На момент вчинення спірного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована.

Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».

В матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між Товариством та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому вказані обставини є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21 жовтня 2020 року.

Крім того, у постанові Верховного суду України від 05 липня 2017 року № 754/9711/14-ц зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З наданої суду позовної заяви вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора.

За таких обставин, між сторонами існував та існує невирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 04 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи наведене, вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, є безпідставними.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що відповідачем не були надані приватному нотаріусу належні докази безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, отримання позивачем вимоги банку, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Водночас, стороною позивача заявлена вимога про стягнення з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» безпідставно отримані відповідачем грошові кошти в сумі 602,48 грн.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України).

Враховуючи, що перерахування ТОВ «Промдетальсервіс» на розрахунковий рахунок третьої особи приватного виконавця Тимощука В.В. грошової суми в розмірі 602,48 грн. здійснювалось в межах виконавчого провадження № 66333100 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, та суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, вказана сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачем згодом відпала.

При цьому, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти ним не отримано чи вони утримуються ним за наявності правових підстав чи були повернуті позивачу.

Також, до висновків про те, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року справа № 201/6498/20.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу.

Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення судових витрат, які складаються з витрат сплати судового збору та витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, розмірі 10 000,00 грн., які просять стягнути з відповідача.

До суду також надійшла заява від представника позивачки про стягнення понесених судових витрат (а.с.67-89).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 30 червня 2023 року інтереси ОСОБА_1 , на підставі договору про надання правової допомоги № 30-06-2023б/н від 30 червня 2023 року, представляє адвокат Білецький І.Ю., який діє відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 000953 від 10 квітня 2018 року (а.с.8-11).

Як вбачається з додатку № 1 до договору № 30/06-2023 від 30 червня 2023 року, в інтересах позивачки адвокат здійснює: підготовку, подачу позову в суді першої інстанції про визнання виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 12372, вчиненого 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В.; подачу заяви про забезпечення позову; надсилання запитів, інші процесуальні дії. Пунктом 2 сторони погодили гонорар у розмірі 10 000,00 грн., порядок, строки здійснення платежів, зокрема, 5 000,00 грн. клієнт сплачує 07 липня 2023 року; 3 000,00 грн. - 07 серпня 2023 року; 2 000,00 грн. - 07 вересня 2023 року (а.с.87).

За матеріалами справи позивачкою відповідно до платіжних інструкцій від 03 липня 2023 року, від 07 серпня 2023 року та від 15 вересня 2023 року здійснено оплату згідно договору про надання правової допомоги № 30/06-2023б/н від 30 червня 2023 року в сумі 10 000,00 грн. (а.с.79-81).

Відповідач не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Зі змісту акту прийому-передачі наданих послуг до договору № 30/06-2023 від 30 червня 2023 року вбачається, що адвокатом здійснено адвокатські запити, складання позовної заяви, заяви про забезпечення позову, підготовка текстів: щодо усунення недоліків позовної заяви, заяви про видачу ухвали суду, заяви про ознайомлення в суду з матеріалами справи, ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду, підготовки заяви про стягнення судових витрат та направлення учасникам справи.

Однак, суд враховуючи складність справи, розмір позовних вимог, а також те, що частина послуг адвоката була надана внаслідок наявності недоліків позовної заяви, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення витрат з оплати правової допомоги частково у розмірі 5 000,00 грн. В решті відмовити.

Відповідно до положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених повних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

У зв`язку із задоволенням позову стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір в сумі 2 684,00 грн.

Керуючись статтями 15, 16, 18 ЦК України, статтями 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», статтями 12,76-81, 137,141, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Винницької області Тимощук Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно одержаних коштів - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, зареєстрований у реєстрі № 12372, за яким звернуто стягнення з ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 159452798 від 09 січня 2020 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані грошові кошти у розмірі 602 (шістсот дві) грн. 48 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп., стягнути витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» (код ЄРДПОУ 42254696), адреса знаходження: 02094, м.Київ, б-р Верховної Ради, буд.34, офіс 511.

Треті особи:

приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, адреса: АДРЕСА_2 ;

приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович, адреса: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, буд.8, офіс 301.

Повний текст судового рішення складено 24 листопада 2023 року.

Суддя А.В.Слободянюк