Справа №:755/5677/23
Провадження № 2/755/3556/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном (жилим приміщенням), -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування даною квартирою (житлом).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить зазначене квартира, у якій зареєстрована відповідачка. Остання у минулому була другою дружиною її батька - ОСОБА_3 , з якою останній 03.01.1991 розлучився. Її батько дозволив відповідачці проживати в квартирі, оскільки єдина її родичка (дочка) проживала та проживає в росії, а іншого житла для проживання в Україні відповідач не мала. З початку військового вторгнення росії в Україну, з 24.02.2022, відповідач в квартирі не проживає. З 24.02.2022 до 12.03.2022 відповідач проживала разом з нею у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , в квартирі батьків її чоловіка. 12.03.2022 вона, її мати та відповідачка виїхали в безпечне місце, до Тернополя. 18.03.2022 відповідач перебуваючи у місті Тернополі повідомила позивача, що має намір виїхати з України до росії (місто Чита) до місця проживання своєї доньки. Напередодні 18.03.2022 остання неодноразово спілкувалася зі своєю донькою по телефону та цікавилася, як можна до неї доїхати. Цього ж дня, відповідачка покинула її, після чого на телефонні дзвінки перестала відповідати. Вказала, що телефонувала до дочки відповідача в росію щодо місця з`ясування місця перебування останньої, на що отримала відповідь, що її мати (відповідачка) знаходиться в безпечному місці та просила більше їх не турбувати. Реєстрація відповідачки в її квартирі створює їй, як законному власнику житла, повною мірою використовувати своє право власності, гарантоване законодавством України. Відповідач особистих речей у квартирі не має, оплату за комунальні послуги не здійснює, не займається утриманням житла. Також відсутні будь-які обставини щодо вчинення відповідачкою чи іншими третіми особами перешкод відповідачеві у користуванні квартирою. Натепер відповідачка не є членом сім`ї позивача.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2023 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачкою отримано не було, а конверт зі вказаними документами, що направлялися судом за місцем її реєстрації, повернулися до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Представником позивача копія ухвали суду про відкриття провадження була отримана 16.05.2023, шляхом її доставки в електронному вигляді на електронну пошту.

Відповідачка не використала право на подання відзиву, позивачем заяв по суті справи подано не було.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 3у2233, виданого 23.05.1996 державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, про що 03.01.1991 Відділом РАЦС Дарницького району зроблено запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 03.01.1991 НОМЕР_2 .

Факт реєстрації місця проживання відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у належній позивачу на праві приватної власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з 11.08.1987 підтверджується Інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи № 93076824 від 10.05.2023 та Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 84427407 від 20.09.2022 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні.

Відповідно до Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 30.09.2022, складеного та засвідченого головою правління ЖБК «Україна», ОСОБА_4 , в присутності свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично не проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_3 з 24.02.2022 по теперішній час.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

За нормою ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідачка у строк понад один рік не проживає у житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідачка понад один рік без поважних причин не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , тому підстави збереження цього житлового приміщення за ОСОБА_2 відсутні, що є підставою для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном (жилим приміщенням).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) про усунення перешкод в користуванні майном (жилим приміщенням) - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , - такою, що втратила право користування квартирою (житлом) квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: