24.11.2023 227/2790/23
21 листопада 2023 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Здоровиці О.В.
за участю секретаря с/з Борисової Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, заочно, в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах підопічного ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина,-
Зміст позовних вимог.
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю другої групи з причин загального захворювання та визнаний недієздатним, що підтверджується рішенням суду. Вона за рішенням суду є опікуном свого сина, який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідно до діючого законодавства батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Позивач вказує, що відповідач може надавати матеріальну допомогу їх непрацездатному сину ОСОБА_2 , оскільки є молодою особою, працездатного віку, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати на добре оплачуваних роботах, має нерухоме майно, інших утриманців не має, але коштів на утримання непрацездатного сина не надає. Тому, вона як опікун ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.
Узагальнення доводів і заперечень інших учасників.
Відзив на позов відповідачем надано не було.
Рух справи.
Ухвалою судді від 17.11.2023 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що підтримує свої позовні вимоги та не заперечує проти заочного вирішення справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився,про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином. Будь-яких клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав будь-яких заперечень проти позову і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Обставини, що встановлені судом.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.19).
Від спільного подружнього життя сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають повнолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. (а.с.5)
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.06.2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатною фізичною особою та призначено його опікуном - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним встановлено 2 роки з дня набрання рішення законної сили (а.с.13-14)

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23.01.2021 року строк дії рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.06.2018 року продовжено строком на два роки, а саме до 03.07.2022 року(а.с.15).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09.08.2023 року продовжено строк дії рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.06.2018 року народження строком на два роки з дня набрання рішення законної сили (а.с.17-18).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1118054 від 20.03.2023 року ОСОБА_2 встановлено повторно другу групу інвалідності з 01.03.2023 року довічно (а.с.11).

Позиція суду та норми права, застосовані судом.

Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Вказана стаття передбачає, що батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати своїх дітей після досягнення ними повноліття за наявності сукупності трьох умов:

дочка або син є непрацездатними;

непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю.

наявність у батьків можливості надати таку допомогу, тобто їх заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.

Зміст ст. 200 СК України вказує про те, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст. 201 СК України).

Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоров`я, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід).

Законодавство України не визначає поняття працездатності, натомість повніше його зміст розкривається через використання понять «непрацездатність» та «втрата працездатності», які вживаються в трудовому праві, праві соціального забезпечення, тощо. Аналіз правових норм дозволяє дійти висновку, що втрата працездатності може бути постійна і тимчасова.

Постійна втрата працездатності це повна чи часткова втрата здатності до загальної чи професійної праці. Повна втрата працездатності означає непрацездатність особи.

Непрацездатність це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Інвалідність це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю.

Особою з інвалідністю є повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність(ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні").

Відповідно до ст.39 ЦК України, недієздатна особа це особа, яка внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними і визнана такою судом.

Над фізичними особами, які визнанні недієздатними встановлюється опіка(ст.58 ЦК України).

Відповідно до ст.55 ЦК України, завданням опіки є забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до ст.67 ЦК України, дбати про підопічного, створювати останньому необхідні побутові умови, забезпечувати його доглядом та лікуванням зобов`язаний опікун, який також зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Опіка припиняється у разі поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною(ч.3 ст.76 ЦК України).

Тобто з наведеного вбачається, що саме опікун має право звертатися до суду в інтересах підопічного з метою захисту цивільних прав та інтересів останнього.

Ч.5 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Судом беззаперечно встановлено, що повнолітній ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, безстроково, який судом визнаний недієздатним, тобто є непрацездатним.

Непрацездатний ОСОБА_2 мешкає з позивачкою. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

З системного аналізу ст.198 СК України слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дочки, сина в матеріальній допомозі у зв`язку з її непрацездатністю та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Перевіряючи матеріальне становище ОСОБА_2 та чи потребує він матеріальної допомоги судом встановлено таке.

Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач, зазначаючи про потребу ОСОБА_2 у матеріальній допомозі відповідача, жодних доказів на підтвердження матеріального становища сина до позову не надав.

Як вбачається зі змісту позову, в ньому взагалі відсутнє належне обґрунтування позовних вимог в частині необхідності матеріальної допомоги ОСОБА_2 , зокрема позивач взагалі не зазначає про наявність у ОСОБА_2 потреби у матеріальній допомозі (не зазначено у зв`язку із чим виникла необхідність у матеріальній допомозі, яку потребу ОСОБА_2 можуть задовольнити аліменти, які позивач просить стягнути з відповідача).

Аналізуючи доводи сторін та зібрані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено потреби непрацездатного повнолітнього ОСОБА_2 у матеріальній допомозі від батька, а також у необхідності сплати відповідачем аліментів саме у розмірі 1/4 від доходу останнього.

В той же час суд зазначає, що в Україні кожна особа з інвалідністю отримує відповідні соціальні виплати та пільги. Розмір виплат та перелік пільг залежить від групи інвалідності, встановленої певній особі.

Але до позову не надано жодного належного та допустимого доказу, з якого б можливо було встановити розмір соціальної виплати або інших доходів саме ОСОБА_2 ..

Відповідно до висновків Верховного Суду України, які викладені в постанові 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

При цьому суд звертає увагу, що позивачем не заявлялось клопотань, заяв про витребування доказів у зв`язку з неможливістю їх самостійного надання.

Враховуючи вище викладене, а також те, що в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_2 не забезпечений прожитковим мінімумом, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з недоведеністю потреби останнього в матеріальній допомозі батька.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно до ч.9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються законні представники недієздатних осіб з інвалідністю.

Враховуючи наведене, оскільки позивач будучи законним представником(опікуном) ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору та у задоволені позову було відмовлено, тому судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 77-81, 141, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах підопічного ОСОБА_2 до ОСОБА_3 на утримання повнолітнього непрацездатного сина - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення шляхом подання скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право, відповідно до ч.2ст.354 ЦПК України, на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Надруковано власноручно в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Повний текст рішення буде складено 24 листопада 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Здоровиця