ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В..

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 11.03.2011 року у розмірі 71446,46 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн,

Обґрунтовуючи свої вимоги вказував на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 11.03.2011 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідачу за його заявою було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитні картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16500 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 21.09.2020 має заборгованість за простроченим тілом кредита у сумі 51475,75 грн., а також заборгованість за простроченими відсотками у сумі 19 970,71 грн., а всього 71 446,46 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 9 грудня 2021 року позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.03.2011року у розмірі 51475 грн. 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму судового збору у розмірі 1 514 грн. 45 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що місцевим судом безпідставно задоволено позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки банком у супереч умов договору проводилось списання коштів на погашення процентів за договором з коштів тіла кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Також, звертає увагу на те, що банк проводив безпідставні списання коштів за покупки, які не здійснювались відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судове рішення підлягає апеляційному перегляду в частині вимог які судом задоволено, тобто в межах поданої відповідачем апеляційної скарги, в іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 9 грудня 2021 року не переглядається.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2011 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що дана анкета разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 . Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, але не містить даних про умови кредитування.

Місцевим судом встановлено, що Банком було виконано умови укладеного договору та надано відповідні кредитні кошти, а відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 11.03.2011 року станом на 21.09.2020 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 71446,46 грн., з яких: 51475,75 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 19970,71 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Місцевим судом встановлено, що 11.04.2016 відповідач скористався послугою "Миттєва розстрочка", після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вказаного сервісу. Скориставшись даною послугою, Відповідач "обнулив" свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме: встановлений кредитний ліміт став доступний до використання відповідачем. Скориставшись даною послугою, у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу "Миттєва розстрочка", здійснювати регулярні платежі для погашення перенесеної заборгованості.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту, місцевий суд виходив з доведеності обставин укладення між сторонами кредитного договору, та порушення відповідачем умов цього договору щодо повернення кредитних коштів, які відповідачем були фактично використані. При цьому місцевий суд керувався правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№14-131цс19).

Проте, з таким висновком місцевого суду не можна погодитися у повному обсязі, враховуючи наступне.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, підписану відповідачем, витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку з рахунку, довідку щодо встановлення кредитного ліміту та строку дії карток.

Наданий банком розрахунок заборгованості колегія суддів не приймає до уваги, оскільки він зроблений на підставі Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не були погоджені відповідачем під час укладення договору кредиту. Крім того, з наданого розрахунку вбачається, що банком було здійснено зміну відсоткової ставки при нарахуванні відсотків за кредитом, що також не було погоджено сторонами.

Щодо суми заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів звертає увагу на те, що сума заборгованості за тілом кредиту, яку просить стягнути на свою користь позивач, утворилась як за рахунок коштів, що відповідач безпосередньо отримав, так і з сум списання відсотків за використання кредитного ліміту та комісії за обслуговування картки (членського внеску). Також, у період з 08.10.2019 по 12.05.2020 з карткового рахунку відповідача проводилось списання коштів за договором 0891, укладення його між сторонами належним чином позивачем не доведено.

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18), зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).

Отже, вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів приймає до уваги надану позивачем виписку по картковому рахунку відповідача.

З наданої банком виписки по рахунку за період з 02.08.2009 по 12.05.2020 вбачається, що станом на 11.04.2016 року у відповідача була відсутня заборгованість за даним кредитним договором.

При цьому, позивач вказує, що відсутність заборгованості обумовлена тим, що відповідач скористався послугою «Миттєва розстрочка», яка передбачає відновлення кредитного ліміту та подальшого повернення списаної частини заборгованості рівними частинами.

Колегія суддів бере до уваги, що належних доказів оформлення саме цієї послуги відповідачем у матеріалах справи немає, проте факт проведення операції щодо заборгованості саме 11.04.2016 року відповідачем не заперечується, що вбачається з доводів відзиву на позов (а.с.78).

З матеріалів справи вбачається, що за період з 11.04.2016 по 12.05.2020 відповідач користувався кредитними коштами, та неодноразово здійснював платежі отриманою кредитною карткою.

Так, зокрема, вбачається, що у вказаний період відповідачем було використано кредитні кошти на загальну суму 49820 грн. 29 коп.

При цьому, відповідач здійснював погашення заборгованості, та за період з 11.04.2016 по 12.05.2020 ним було погашено заборгованості на загальну суму 65020 грн. 54 коп.

Отже, згідно з випискою по рахунку, наданою позивачем, позичальник користувався кредитними коштами та повністю сплатив заборгованість перед банком. Доводи відповідача про відсутність належним чином обґрунтованої підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Таким чином, виписка з карткового рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом відсутності заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування банком коштів за покупки, які не здійснювались відповідачем, не заслуговують на увагу суду та не підтверджуються належними доказами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51475,75 грн. не підлягає задоволенню.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Здійснюючи розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Оскільки у задоволенні заявлених у справі вимог відмовлено повністю, то відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Отже, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2271,70 грн за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2021 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51475 грн. 75 коп. - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2271 грн. (дві тисячі двісті сімдесят одну грн. 70 коп.)

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак