Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2-др/711/40/23
17 травня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Копаєвій Є.В.
представника відповідачів ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, -
В провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.
10.04.2023р. суд ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги частково та ухвалив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 477 710 грн.
20.04.2023р. на адресу суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якій заявлено вимогу про відшкодування йому витрат на правову допомогу в сумі 20 000 грн. за рахунок коштів Черкаської обласної прокуратури.
24.04.2023р. від Черкаської обласної прокуратури на адресу суду надійшов відзив проти клопотання позивача, в якому вказується, що клопотання не підлягає до задоволення. У відзиві зазначено, що визначена позивачем сума витрат на правову допомогу є неспівмірною зі складністю справи та необґрунтовано завищена. Звертається увага, що позивач сам має статус адвоката, а отже міг самостійно використати свій професійний потенціал, оскільки вказана категорія справ є досить типовою з обмеженою кількістю нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, усталеною судовою практикою вирішення аналогічних спорів, а відтак відповідач ставить під сумнів реальність наданих позивачу послуг з правової допомоги. Додатково у відзиві вказується, що відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а тому відшкодування судових витрат має здійснюватись за рахунок коштів Державного бюджету України, зокрема компенсуватись за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
02.05.2023р. на адресу суду надійшли заперечення проти клопотання позивача від Офісу Генерального прокурора, в яких вказується що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., зважаючи на категорію складності справи, не є співмірною та не відповідає принципу справедливості, а також не підтверджена належними доказами. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що у наданих позивачем доказах на підтвердження розміру витрат на правову допомогу відсутній розрахунок погодинної вартості правової допомоги, а також не надано розрахунків та складових гонорару адвоката. Також відповідач вказує на незначну складність даного спору за своєю процесуальною специфікою, оскільки він не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом, а спірні правовідносини регулюються незначною кількістю нормативно-правових актів. Тож відповідач вважає надмірним розмір витрат позивача на правову допомогу та таким, що не відповідає критеріям об`єктивного визначення розміру вартості послуг адвоката.
В судовому засідання позивач ОСОБА_1 підтримав свою заяву та просив відшкодувати йому витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн. Пояснив, що за результатами отримання правничої допомоги від адвоката Захарченко Н.О. він має сплатити їй гонорар в розмірі 20 000 грн. у строк до 31.12.2023р. Зазначені витрати обумовлені необхідністю отримання позивачем якісної кваліфікованої правової допомоги адвоката, який є спеціалістом у галузі цивільного та цивільно-процесуального права, тоді як сам позивач більш спеціалізується у своїй діяльності на галузі кримінального та кримінально-процесуального права. Зазначив, що зазначені витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача Черкаської обласної прокуратури, оскільки саме у зв`язку з діями цього відповідача позивач зазнав незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Натомість зауважив, що не заперечує проти відшкодування йому судових витрат у інший спосіб у відповідності до ст. 141 ЦПК України.
Представник Черкаської обласної прокуратури Кващук А.М. в судовому засіданні заперечила проти вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу з підстав, викладених у відзиві Черкаської обласної прокуратури проти клопотання позивача. Зауважила, що визначена позивачем сума витрат на правову допомогу є штучно завищеною, неспівмірна із складністю справи та необґрунтована належним чином.
Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши надані докази на підтвердження вимог позивача про відшкодування судових витрат суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу ним надано: договір про надання правової допомоги від 01.11.2022р. з додатковою угодою до нього №1 від 01.11.2022р.; рахунок-фактура №1 від 01.11.2022р.; акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 10.04.2023р.; детальний опис робіт, виконаних адвокатом, складений 10.04.2023р.
Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача Черкаська обласна прокуратура витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 20 000 грн.
Стосовно належності підтвердження розміру витрат, в контексті питання їх фактичного понесення позивачем, суд звертає увагу, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19.). Отже та обставина, що відповідні витрати ще фактично не здійснені позивачем не є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат, оскільки умовами договору між позивачем та адвокатом передбачено можливість оплати вартості послуг адвоката до 31.12.2023р.
Стосовно доводів відповідачів про відсутність у детальному описі наданих адвокатом послуг інформації про тривалість витраченого адвокатом часу на надання послуг, то слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21 виснувала, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Таким чином, враховуючи, що умовами договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом 01.11.2022р. з урахуванням додаткової угоди №1 від 01.11.2022р., було визначено фіксований розмір гонорару адвоката, то відсутність визначення у детальному описі робіт, виконаних адвокатом, інформації про витрати часу на надання таких послуг не є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу.
Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:
- консультування (надання усної консультації щодо можливих шляхів поновлення прав клієнта; надання усних консультацій щодо питань, які можуть виникнути під час підготовчого судового засідання та щодо питань, які виникають під час розгляду справи);
- правовий аналіз документів, наданих клієнтом;
- опрацювання нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, судової практики вирішення аналогічних спорів, формування правової позиції;
- підготовка позовної заяви та формування додатків до неї;
- підготовка, подання до суду та направлення іншим учасникам справи клопотання про приєднання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу та ухвалення додаткового рішення.
В той же час слід звернути увагу, що необґрунтованою є вимога щодо оплати послуг адвоката за «підготовку, подання до суду та направлення іншим учасникам справи клопотання про приєднання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу та ухвалення додаткового рішення», оскільки відкладення розгляду судом питання про відшкодування витрат позивача з оплати правової допомоги обумовлено процесуальною поведінкою сторони позивача.
Критично суд ставиться й до включення в обґрунтування розміру витрат на правову допомогу таких послуг адвоката як «опрацювання нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, і судової практики вирішення аналогічних спорів», оскільки відповідна діяльність обумовлюється рівнем професійної компетентності надавача послуг.
Окремо суд бере до уваги, що сам позивач є практикуючим адвокатом і, відповідно, володіє належним рівнем компетентності щодо забезпечення реалізації процесуальних прав під час судового провадження.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача, заперечення та відзиву відповідачів в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 20 000грн є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами відповідачів про необґрунтованість та не співмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультаціями та складанням позовної заяви з додатками; відсутність участі адвоката в судовому провадженні).
Крім того, в даному випадку ціна позову складала 1 310 699,52 грн., але позовні вимоги були задоволені судом частково на суму 477 710 грн., що складає 36% від заявлених позовних вимог.
За таких обставин, беручи до уваги розмір ціни позову, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 3500 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також суму платежу, присуджену судом до стягнення з відповідача.
Стосовно порядку відшкодування витрат позивача на правову допомогу, то враховуючи що з урахуванням змісту спірних правовідносин відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, то відшкодування судових витрат має здійснюватись за рахунок коштів Державного бюджету України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11, 133, 137, 141, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст додаткового рішення складений 22 травня 2023 року.
Головуючий: В.М. Скляренко