Провадження номер № 2/0186/179/23
Справа № 186/269/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Янжули С.А.,

при секретарі - Лиман Н.П.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 - адвоката Гальченко Є.А.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про виділ частки в спільному майні в натурі,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про виділ частки в спільному майні в натурі.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі рішення Першотравенської міської ради №168 від 15 липня 1988 року на ім`я ОСОБА_3 був виданий ордер №7033 від 19 липня 1988 року на зайняття квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 є основним квартиронаймачем, разом з ним, на правах членів сім`ї, вселені вона та її мати - ОСОБА_2 . Тобто, вони мають у спільному користуванні по 1/3 частки вказаної квартири. Квартира складається з двох кімнат, загальна житлова площа за даними ордера - 27,8 кв.м, загальна площа квартири за даними квитанцій за житлово-комунальні послуги, - 53 кв.м. Точних даних не має, бо технічну інвентаризацію не проводили, технічний паспорт не виготовлявся, житло не приватизоване, оскільки відповідач ОСОБА_3 чинить їй та її матері перешкоди у їх праві на приватизацію. Вона пропонувала неодноразово батькові приватизувати квартиру, сплатити всі витрати, вартість його 1/3 частки квартири, однак він відмовляє в цьому. У 1993 році батьки розлучилися, батько залишив квартиру та з того часу проживає окремо від них, з новою родиною, її життям не цікавиться, вони не спілкуються. В спірній квартирі проживає вона, її цивільний чоловік, з яким вона планує укласти шлюб, та її мати - відповідач ОСОБА_2 . Оскільки вона з відповідачами не може знайти домовленості у користуванні квартирою, не можуть самостійно визначитися, яку з кімнат може займати вона, вільно користуватися, розпоряджатися часткою житла, що належить їй, змушена звернутися з даним позовом до суду. Відповідач ОСОБА_3 квартирою не цікавиться, ремонтом, утриманням житла не займається, всі витрати несе вона та її мати. Враховуючи, що у неї та відповідача ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки, а частки співвласників не виділені в натурі, вона не хоче робити за свій кошт ремонт в будь-якій кімнаті до виділення її частки в натурі, поліпшувати умови проживання до відповідача не хоче, своєю власністю він не опікується.

Просить суд призначити проведення технічної інвентаризації на квартиру АДРЕСА_1 ; виділити в натурі майно, що належить їй на праві спільної часткової власності, а саме: 1/3 частку вказаної квартири; припинити право спільної часткової власності на вказану квартиру, судові витрати розділити пропорційно між сторонами по справі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила суду, що тридцять років її батьки ділять між собою квартиру, а вона має право на належні умови проживання.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, відзив на позовну заяву не надала, у судовому засіданні пояснила, що вона підтримує позов, між її сварками з колишнім чоловіком, їх дочка не повинна стояти. ОСОБА_3 з 1995 року перебуває в іншому шлюбі, в нього там є син, 1999 року народження, проживає в іншій сім`ї. Вона живе в зальній кімнаті, її дочка - в спальні. ОСОБА_4 виграв суд про вселення в квартиру, в апеляційному суді їм не дали й слова сказати, а він збирається переходити жити в спірну квартиру. Всі втрьох вони зареєстровані в даному житловому приміщенні. Просить позов задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гальченко Є.А. пояснила, що між відповідачами спору не було за дочку, 30 років вони не проживають разом, 30 років відповідач ОСОБА_4 не піклувався про майно, батьки позивача розлучилися, а вона стала інструментом, відповідач ОСОБА_2 хотіла б закріпити за дочкою спальну кімнату. Рішенням суду цього року ОСОБА_4 вселено в дану квартиру, виконавчий лист у нього на руках, однак не має в яку кімнату його вселяти, бо дочка проживає в спальні, а ОСОБА_2 в зальній кімнаті. Просить позов задовільнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заяву про розгляд справи в його відсутність не надав.

Суд, вислухавши сторони, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області №168 від 15 липня 1988 року ОСОБА_3 видано ордер №7033 серії ОВГ від 19 липня 1988 року на зайняття квартири АДРЕСА_1 . Сім`я його складається з 3 чоловік. Квартира складається з 2 кімнат, житловою площею 27,8 кв.м.

В даній квартирі зареєстровані: основний квартиронаймач - ОСОБА_3 та члени його сім`ї - дружина ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_1 , 1986 року народження.

23 лютого 1993 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Копією рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/351/21 від 27 травня 2022 року підтверджується, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у вказаному житловому приміщенні з 1998 року; рішенням суду його було вселено в дану квартиру, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №324360724 від 01 березня 2023 року підтверджується, що право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстроване.

Сторонами по справі не заперечується, що вказане житлове приміщення не приватизоване, тобто на даний час перебуває в комунальній власності.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, просить виділити в натурі майно, що належить їй на праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки вказаного житла та припинити право спільної часткової власності на вказану квартиру.

Відповідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності є основним видом права спільної власності.

Ч. 4 ст. 355 ЦК передбачено, що спільна власність на майно є спільною частковою власністю осіб, крім випадків, коли законом або договором передбачене виникнення право спільної сумісної власності, тобто встановлена презумпція, відповідно до якої спільна власність у випадку її виникнення передбачається спільною частковою власністю. Для спільної часткової власності притаманно, що кожному власнику належить певний розмір частки в праві власності на спільну річ.

Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Статтею 346 ЦК України визначені підстави припинення права власності.

Відповідно постанови пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (постанова ВС від 28 липня 2021 року справа N 310/7011/17).

Оскільки позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , вказане житлове приміщення перебуває у власності Першотравенської територіальної громади Дніпропетровської області - комунальна власність, а є основним квартиронаймачем та членами його сім`ї, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,317,328,345,355,358,364,367 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про виділення в натурі майна, припинення права спільної часткової власності на квартиру - відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем - ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.А.Янжула.

Повний текст рішення суду виготовлений 23 травня 2023 року.