Справа № 183/8630/23
№ 2-о/183/280/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної Міграційної Служби України у Дніпропетровській області Новомосковський відділ про встановлення факту постійного проживання на території України, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернулася до суду з заявою, у якій просить встановити факт його проживання на території України з 18 грудня 1989 року по даний час і зокрема станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заяви зазначив, що він на підставі ордеру № 1235 від 18.12.1989 року мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є громадянином України, однак до останнього часу користувався паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року, тобто не здійснив обмін паспорта громадянина СРСР на паспорт громадянина України зразка 1994 року, який було ним втрачено. Звернувшись до Новомосковського ГУДМС України в Дніпропетровській області з метою отримання паспорта громадянина України замість втраченого, отримав відповідь від 22.06.2023 року з роз`ясненням про те, що в результаті реформи системи реєстрації в Україні в 2016 році, ДМС не володіє актуальною інформацією про зареєстрованих осіб на 1991 рік, а оскільки іншим чином встановити факт проживання станом на 1991 рік немає можливості рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення вказаного факту.

Представник заінтересованої особи надав до суду письмові пояснення, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні заяви, у зв`язку із тим, що на теперішній час у заінтересованої особи не має законних підстав для оформлення заявникові паспорта громадянина України у вигляді id-картки, тому як є неможливим встановити факт проживання заявника на території України станом на 24.08.1991.

У судовому засіданні заявник, зазначив, що з 31 травня 1987 року по 14 лютого 1989 року він проходив строкову службу в республіці Афганістан. Після чого у 1989 році на підставі ордеру він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В нього не виходило обміняти паспорт зразка СРСР на паспорт громадянина України, а потім він його втратив. З України нікуди не виїжджав. Заяву підтримав, просив суд задовольнити.

Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав, просив суд задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні з урахуванням отриманих відомостей з Черкаської селищної ради щодо реєстрації заявника за адресою: АДРЕСА_1 з 1989 року до сьогодні, просив вирішити питання за заявою на розсуд суду.

25 липня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначений розгляд.

Суд, заслухавши заявника, його представника та представника заінтересованої особи, дослідивши підстави, поданої заяви та матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме:

З військового квитка серії НОМЕР_1 вбачається, що він виданий Новомосковським міським військовим комісаріатом Дніпропетровської області 01 лютого 1991 року гр.. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Соловецьк Нижнє-Омського району Омської області. З вказаного військового квитка вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в республіці Афганістан з 31 травня 1987 року по 14 лютого 1989 року,Є а з 05 грудня 1989 року по 10 квітня 1990 року виконувався службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

ОСОБА_1 має посвідчення власника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989 році, категорія 3. Серії НОМЕР_2 , виданого 24.06.1996 року.

18 грудня 1989 року ОСОБА_1 виданий ордер № 1235 на право зайняття в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 330 від 16.07.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в селі Соловецьк Нижньоомського району Омської області РФ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 20 лютого 1991 року.

22.06.2023 року Головним управлінням ДМС України в Дніпропетровській області Новомосковським відділом Крестьянникову Б.В. на його заяву щодо оформлення паспорта громадянина України, роз`яснено, що в результаті реформи системи реєстрації в Україні в 2016 році, ДМС не володіє актуальною інформацією про зареєстрованих осіб на 1991 рік, а оскільки іншим чином встановити факт проживання станом на 1991 рік немає можливості рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення вказаного факту.

Відповідно до відомостей Центру надання адміністративних послуг Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області за вих.. № 1235-1964/1235-23 від 12.08.2023 р. місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 27 грудня 1988 року по теперішній час. Вказані відомості також підтверджуються копією форми А, Б, доданими до вказаної відповіді.

З форми № 1 - заява на отримання паспорта від 11 лютого 1991 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцясела Соловецьк Нижньоомського району Омської області РФ, вбачається, що він 11 лютого 1991 року звернувся з вказаною заявою у зв`язку із звільненням у запас з ВС, у якій зазначене місце проживання: АДРЕСА_1 ; а також те, що 14 лютого 1991 року виданий паспорт серії НОМЕР_3 ОВС Новомосковський РІК.

Крім того, 05 липня 2023 року складений акт перевірки фактичного проживання по АДРЕСА_1 депутатом Черкаської селищної ради округу № 1 в присутності мешканців цього ж будинку квартир: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , про те. що ОСОБА_1 дійсно мешкає за вказаною адресою.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256, яка змінена на ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства, юридичне значення має саме факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13.11.1991.

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Соловецьк Нижньоомського району Омської області, постійно мешкає на території України за адресою: АДРЕСА_1 з 18 грудня 1989 року по теперішній час, зокрема станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.05.2021 у справі № 496/818/19.

Так, судом встановлено, що надані заявником докази, витребувана судом інформація є належними, допустимими та достатніми доказами того, що заявник дійсно постійно проживав на території України станом на 24.08.1991.

Суд критично ставиться до письмових пояснень представника заінтересованої особи щодо того, що у задоволенні заяви слід відмовити, так як не має законних підстав для оформлення заявником паспорта громадянина України, у зв`язку з тим, що неможливо встановити факт проживання на території України станом на 24.08.1991, оскільки заявник звернувся до суду саме із заявою про встановлення цього факту та для подальшого звернення до відповідних органів для отримання паспорта громадянина України.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3-8, 10, 18, 76-89, 95, 258, 259, 263, 264, 265, 315 319 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної Міграційної Служби України у Дніпропетровській області Новомосковський відділ про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Соловецьк Нижньоомського району Омської області), на території України за адресою: АДРЕСА_1 з 18 грудня 1989 року по теперішній час, зокрема станом на 24 серпня 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

Заінтересована особа: Головне управління Державної Міграційної Служби України у Дніпропетровській області Новомосковський відділ (, адреса місцезнаходження: м. Новомосковськ, вул. Шевченка, будинок 39, адреса електронної пошти: ).

Повний текст рішення складений 24 листопада 2023 року.

Суддя І.Г.Дубовенко