РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 562/2932/22

Провадження № 22-ц/4815/578/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Вейтас І. В., Гордійчук С. О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 березня 2023 року у складі судді Кушніра О. Г., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області о 16 годині 03 хвилини, повний текст рішення складено 16 березня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2014 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки його заробітку щомісячно. Після ухвалення рішення суду його сімейне та матеріальне становище змінилося, оскільки він також витрачає кошти на утримання своєї дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином ОСОБА_5 , який має проблеми із здоров`ям, часто хворіє та потребує додаткової турботи, а також на утримання матері пенсійного віку та брата з інвалідністю, які проживають разом з ним. У той же час розмір аліментів на сина від першого шлюбу, що вираховується з основного місця роботи в АТ «Укрзалізниця» та з військового забезпечення у зв`язку з мобілізацією до лав ЗСУ, значно перевищує необхідний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та доходи відповідача, що порушує принцип рівності прав батьків на утримання дітей та свідчить про витрачання аліментів не на потреби дитини. Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/9 частку його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 березня 2023 року вказаний позов задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2014 року, з 1/4 до 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 192 СК України, яка передбачає можливість зміни судом розміру аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, та обґрунтоване тим, що з часу призначення аліментів на утримання сина сторін ОСОБА_6 у платника аліментів змінився сімейний стан та народилася дитина, яку він зобов`язаний утримувати, а також непрацюючу дружину.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує наявність підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_6 . Пояснює, що відповідач працевлаштований, отримає за місцем основної роботи заробітну плату, а також військове забезпечення у зв`язку з мобілізацією до лав ЗСУ, і сума, яку він отримує становить 58 427,87 грн.. Переконана, що дохід відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_6 за рішенням суду, утримуючи при цьому свою сім`ю дружину і дитину. Зазначає, що спільний з відповідачем син ОСОБА_6 має захворювання дихальних шляхів, потребує постійного лікування, на що витрачаються значні кошти, що підтверджуються медичними документами. Вказує, що її дохід на посаді бухгалтера в ПСП «Хлібороб» становить 6800 грн., і такий дохід не дозволяє їй самотужки утримувати сина, якому необхідні одяг, взуття, продукти харчування, розвиваючі іграшки, оплачувати гуртки. Додає, що її батькі-пенсіонери також потребують її фінансової підтримки та догляду. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ця обставина сторонами визнана, а тому не потребує доказування в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2014 року з позивача ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_7 , яка змінила своє прізвище на ОСОБА_8 у зв`язку з укладенням 08 вересня 2022 року шлюбу, аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 такими обставинами зазначив зміну свого сімейного стану: він одружився та в його новій сім`ї народилася дитина, яка потребує утримання та лікування, а також утримання потребує і дружина, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому встановлений судовим рішенням розмір аліментів на сина ОСОБА_6 став для нього обтяжливим. Зазначав також про те, що у зв`язку з мобілізацією до лав ЗСУ значні витрати йдуть на придбання амуніції для себе, ремонт військової техніки тощо.

Зі змісту ст. 183 СК України вбачається, що обґрунтованим розміром аліментів, які стягуються на одну дитину є 1/4 частка заробітку (доходу) боржника. При цьому, законом не передбачено, що для стягнення аліментів на двох дітей в такому розмірі ці діти повинні бути спільними дітьми платника та одержувача аліментів.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено з 1 січня прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2 272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 2 833 гривні.

Апеляційний суд враховує, що за будь-яких умов розмір аліментів на сина сторін ОСОБА_6 не повинен бути меншим, ніж 50% від встановленого державою мінімуму 2 833 гривні на місяць.

На підтвердження зміни сімейних обставин, які тягнуть за собою і зміну його матеріальних можливостей, позивачем надано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 29 липня 2016 року, згідно якого позивач ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_9 шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_10 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. На даний час дружина позивача ОСОБА_9 перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином ОСОБА_10 , який, згідно даних медичної картки, часто хворіє. Ці обставини зазначені позивачем як такі, що свідчать про зміну сімейного стану та його обов`язку утримувати окрім спільного з відповідачкою сина ОСОБА_6 , також і сина ОСОБА_5 та непрацюючу дружину.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як встановлено судом, позивач працевлаштований, отримує за місцем основної роботи в АТ «Укрзалізниця» заробітну плату та у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України військове забезпечення, загальний розмір доходу якого за період з червня 2022 року по листопад 2022 року становить 350 567,19 грн., тобто його середньомісячний дохід складає 58427,87 грн.

Доводи апелянта про те, що кошти витрачаються ним для купівлі військової амуніції та необхідних речей на військовій службі не можуть братися судом до уваги як обґрунтування значних витрат платника аліментів, оскільки вони не підтверджені жодними доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Покликання апеляційної скарги на те, що платник аліментів, окрім утримання дружини та сина, несе витрати на своїх непрацюючих батьків, апеляційним судом оцінюються критично. Так, згідно довідки Здовбицької сільської ради Рівненської області від 20 грудня 2022 року, за місцем проживання позивача, крім дружини та сина, зареєстровані також мати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка з грудня 2012 року отримує пенсію за віком, та непрацюючий брат ОСОБА_12 , інвалід з дитинства 3 групи, які мають власні доходи. Більш того, наведені обставини мали місце на час ухвалення рішення суду від 25 вересня 2014 року, яким стягнуто аліменти, про зменшення яких заявлено цей позов.

За положеннями сімейного законодавства діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним, а батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Тобто, обставина проживання дитини з одним із батьків має значення лише у випадку пред`явлення позову про стягнення аліментів, адже цим правом законом наділений якраз той з батьків, з ким проживає дитина.

Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи обставини справи в сукупності з нормами закону, що регулює спірні правовідносини, беручи до уваги, що дитина сторін є неповнолітньою, а відтак обов`язок батьків по її утриманню до досягнення повноліття є абсолютним, а можливість позивача як батька дитини таку допомогу надавати є доведеною, оскільки він є фізично здоровою особою працездатного віку, працевлаштований та отримує дохід за основним місцем роботи та військове забезпечення у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України, що, в свою чергу, дає йому змогу забезпечувати своїх дітей належним чином, та забезпечувати поруч із цим достатній рівень власного життя, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини

На думку суду, такий розмір аліментів з урахуванням принципу рівності обов`язку обох батьків по утриманню дітей забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів, а також їхніх дітей.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, відповідачкою понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн. відповідно до платіжної інструкції від 30.03.2023 року.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, то у відповідності до ст.141 ЦПК України, до відшкодування позивачем на користь відповідачки підлягає сума 1488,60 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 березня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 488 (одна тисяча вісімдесят вісім) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Вейтас І. В.

Гордійчук С. О.