Провадження № 2/344/746/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківськийміський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого -судді: Шамотайла О.В.

секретаря: Устинської Н.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином та судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином та судових витрат. В обґрунтування вимог позову вказав, що ухвалою суду від 10.08.2022 кримінальне провадження (справа №344/12711/20) відносно відповідача було закрито за нереабілітуючими підставами, а закриття справи на підставі п.1ч.2 ст. 284 КПК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26.10.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено справу в підготовче судове засідання.

Не погоджуючись із поданим позовом відповідач скористався правом на подання відзиву, в якому заперечував позовні вимоги, просив відмовити у їх задоволенні.

30 січня 2023 року судом постановлено задоволити частково клопотання відповідача ОСОБА_2 та витребувати з ГУНП в Івано-Франківській області м. Івано-Франківськ (вул. Української Перемоги, 15, м. Івано-Франківськ) рапорт виїзду 06.08.2020 за адресою- АДРЕСА_1 , що здійснював екіпаж УПП в Івано-Франківській області ДПП в складі: інспектора взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Івано-Франківській області ДПП лейтенанта поліції Федорка Миколи Вікторовича та інспектора взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Івано-Франківській області ДПП лейтенанта поліції Струтинського Тараса Дмитровича; з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ) матеріали кримінальної справи №344/12711/20 (провадження №1-кп/344/110/21) від 25.09.2020 про обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 125 КК України, для огляду в судовому засіданні. В задоволенні клопотання про виклик в судове засідання свідків відмовлено. Закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином та судових витрат та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги позову та просив позов задовольнити, з підстав, що наведені у позові, стягнути з відповідача 30 000,00 грн. моральної шкоди заподіяної злочином та 20000,00 судових витрат, які полягають в оплаті послуг адвоката.

Відповідач в судовому засіданні заперечував позовні вимоги, просив відмовити у позову повністю, оскільки у інкримінованому злочині вини своєї не визнає, а судові витрати в розмірі 20000,00 грн. стосуються розгляду кримінального провадження, а відтак не можуть бути стягненні під час розгляду цивільної справи.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи та кримінальної справи №344/12711/20 (провадження №1-кп/344/110/21) від 25.09.2020 про обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 125 КК України, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Разом з тим, зі змісту ухвали вбачається, що кримінальне провадження щодо відповідача було закрито з нереабілітуючих підстав, а заявлений цивільний позов залишено судом без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акту помилування особа, яка вчинила злочин.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність (ст. ст. 285, 288 КПК України). Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд, у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, та за наявності визначених правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України, а також на підставі закону України про амністію чи акту помилування.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 184/1631/18.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

З ухвалу суду від 10.08.2022 в справі №344/12711/20 чітко вбачається, що суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 роз`яснив йому, що таке закриття відбувається з нереабілітуючих підстав.

Дана ухвала сторонами не оскаржувалася та набрала законної сили 18.08.2022.

Викладене дає підстави стверджувати про встановлення судом вини відповідача у інкримінованому йому злочині, і як наслідок - про доведеність самих фактів вказаних кримінально-караних діянь, внаслідок яких заподіяно шкоду.

Враховуючи те, що предметом вказаного спору є відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, кримінальне провадження по яких знайшло своє процесуальне завершення у вказаній вище ухвалі суду від 10.08.2022, факт неправомірності його дій є встановленим, та додаткового доведення у ході розгляду цивільної справи не потребує.

Частиною 6 ст.128 КПК України передбачено, що соба, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно із п.9 ч.2ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частиною 1ст.1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до постанови Пленуму ВС України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди внаслідок вчинення злочину у розмірі 30000,00 грн. не є належним чином обґрунтованими та доведеними, відсутній будь-який зв`язок між характером нанесених тілесних ушкоджень (синці в ділянці грудної клітки справа, правої руки) та перенесеними в подальшому операціями на очі, про які стверджував представник позивача в судовому засіданні.

Суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки внаслідок вчинення злочину, позивач безумовно зазнав душевних страждань та переніс стрес.

Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості внаслідок протиправних дій відповідача, які супроводжувались перенесенням фізичного болю, та емоційним стресом, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу заданої діями відповідача моральної шкоди.

Що ж стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань підлягає встановленню та доказуванню в судовому порядку на загальних засадах змагальності сторін та доказування в цивільному процесі, виходячи із їх характеру та тривалості, стану здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, наслідків, що наступили, оскільки сума компенсації за спричинення моральної шкоди не встановлена законом.

Виходячи з принципу справедливості та розумності, факту завдання позивачу легких тілесних ушкоджень, та часткового обґрунтування в ході розгляду справи обсягу перенесених ним моральних страждань, суд вважає, що заявлений розмір моральної шкоди в сумі 30 000 грн. є значно завищений, а тому дана шкода підлягає до часткового відшкодування, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконання вважає достатнім, а саме в сумі 3000 грн. та детальніше про який буде наведено нижче.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Підстави та умови для компенсації моральної шкоди наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року в справі № 455/1076/16-ц (провадження № 61-48155св18), де вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Правові висновки та правові позиції суду касаційної інстанції є обов`язковими до застосування та покликані забезпечити сталість та єдність судової практики, а наведені судові прецеденти є релевантними та корелюються зі спірними правовідносинами.

Отож оцінюючи заявлений розмір моральної шкоди в сумі 30000,00 грн., суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано в повній мірі та не підтверджено такий розрахунок, однак безумовно враховуючи характер отриманих пошкоджень і їх наслідки в результаті події, яка сталася поза волею і повністю незалежно від бажання позивача та однозначно спричинила йому моральні страждання, з даного приводу, які суд опираючись на засади справедливості, розумності та співмірності оцінює в розмірі 3 000,00 грн. та які підлягають стягненню із відповідача в користь позивача.

Визначаючи величину відшкодування завданої злочином моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, фінансове становище, суб`єктивне відношення до вчиненого відповідача, а також вищевказані обставини, що досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, і вважає встановлену суму в розмірі 3000,00грн. цілком виправданою при даних обставинах справи.

Даний розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на переконання суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні.

Отож в цій частині вимоги позову є частково підставними та підлягають до часткового задоволення.

Щодо вимог позову про стягнення 20000,00 грн. судових витрат, які полягають в оплаті послуг адвоката, то слід вказати таке.

Витрати на правову допомогу включені до процесуальних витрат в кримінальному процесі. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц нагадала, що процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими гл. 8 КПК України. Тому Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що цей спір не може розглядатися за правилами цивільного судочинства.

В той же час з матеріалів справи вбачається, зокрема з акту №1 про прийняття-передачі наданих послуг від 10.08.2022 (а.с.8), що адвокат в період з 06.08.2020 року по 10.08.2022 року надав замовнику юридичні послуги відповідно до Договору про надання юридичних послуг № б/н від 06.08.2020 року, а саме: допомога в написанні заяви про вчинення кримінального правопорушення, участь під час проведення медичного огляду Замовника в лікувальному закладі, участь у слідчих діях під час досудового розслідування, консультації, роз`яснення з правових питань, ознайомлення з матеріалами справи, вивчення матеріалів справи, вивчення законодавства з даного питання, вивчення правових позицій Верховного суду в аналогічних справах, представництво інтересів в судових засіданнях по справі № 344/12711/20, підготовка та подання цивільного позову у кримінальному провадженні, а замовник прийняв надані послуги. Вартість послуг за вказаний період становить 20 000,00 (Двадцять тисяч гривень 00 копійок) гривень. Жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг Замовник до Виконавця немає.

Відтак слід дійти одностайного висновку, що даний акт та договір в повній мірі та вичерпно стосуються кримінального провадження (справа № 344/12711/20), а відтак, відстуні підстави для задоволення позову в цій частині.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави - 992,40 грн судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційнускаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 23.05.2023.

Суддя Шамотайло О.В.