Справа № 559/1342/23
Провадження № 2/559/389/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою представника-адвоката Лопухович Алли Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Дубенської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

представник-адвокат Лопухович А.О. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Дубенської міської ради. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу у них є донька ОСОБА_3 . Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 17.11.2017 шлюб між сторонами розірваний, дочка залишена проживати з позивачкою. Відповідач не цікавиться життям та долею своєї дочки фактично з березня 2017 року, він відсутній у житті дитини, не допомагає матеріально. Він не підтримує з дочкою стосунків, не спілкується, не бачиться, повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків. Фактично, ОСОБА_4 називає батьком її вітчима, другого чоловіка позивачки ОСОБА_5 . Крім того, зважаючи на стрімкий ріст цін на продукти харчування, одяг, ліки та найнеобхідніше, позивачка вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки добровільно надавати кошти він не бажає. Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6 та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Ухвалою суду від 28 квітня 2023 справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття - залишено без розгляду.

В підготовче засідання позивачка та її представник не з`явилися. Позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 підтримує повністю та просить їх задоволити. Розгляд справи просить проводити у відсутності сторонни позивача.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився. Подав заяву про визнання позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав. Розгляд справи просить проводити у його відсутності.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дубенської міської ради Кобилянський О.Ф. подав до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутності. Зазначив, що не заперечує протии задоволення позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», … у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд з врахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубенського міськрайонного суду від 17 листопада 2017 року розірвано (а.с. 9, 10).

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . У свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 її батьками вказані сторони по справі, позивачка ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_2 (а.с. 11).

01 березня 2019 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 та після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.12).

Від другого шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).

Діти зареєстровані та проживають з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 07-01-20/628 від 20.03.2023 року (а.с. 14).

За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини. Разом з тим, відповідач визнав позовні вимоги та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його доньки.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, робить висновок, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківського обов`язку відносно своєї доньки, не приймає участі у її вихованні, матеріальної допомоги не надає. Зазначене є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Також, суд роз`яснює ОСОБА_2 , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що заява про визнання позову відповідачем подана до розгляду справи по суті, а позивачкою при зверненні до суду сплачено 1073,60 грн судового збору, наявні підстави для повернення останній із державного бюджету 536,80 грн, що становить 50% від сплаченого позивачкою судового збору, а інші 536,80 грн - стягнути із відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 164, 166, 169, 180 СК України, суд

ухвалив:

позов представника - адвоката Лопухович Алли Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимого на предмет спору Орган опіки та піклування Дубенської міської ради (, місцезнаходження вул. Замкова, 4, м. Дубно, Рівненська область), про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 .

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок сплаченого судового збору, згідно квитанції 9303-8367-3678-4758 від 27.04.2023 року.

Виконання рішення у частині повернення судового збору з Державного бюджету в розмірі 536,80 грн доручити Дубенському управлінню Державної казначейської служби України Рівненської області.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Панчук