ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4105/23 Справа № 591/1547/18 Головуючий у першій інстанції: Битяк І. Г. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

26 березня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №401447074 на суму 24099,52 грн. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача, а 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого, останнє прийняло належні ТОВ «Дата Майнінг Груп» права вимоги до відповідачки. Згідно з додатком №1-1 договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 34139,10 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту - 22724,47 грн., заборгованості за відсотками та комісією - 3264,63 грн., пенею, штрафами, неустойкою - 8150,00 грн. З моменту отримання права вимоги позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки вказану заборгованість у загальному розмірі 34139,10 грн.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №401447074 від 23.05.2013 року в сумі 34139,10 грн., що складається із заборгованості за основною сумою кредиту - 22724,47 грн., заборгованості за відсотками та комісією - 3264,63 грн., пенею, штрафами, неустойкою - 8150,00 грн. Стягнуто з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 34139,10 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 23 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №401447074, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит у сумі 24099,52 грн. для оплати товарів з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 0,01% річних, датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісійної винагороди за надання виписок за рахунком - 24.05.2015 року (а.с. 8 т.1).

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору №401447074, кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації №401447074 від 23.05.2013 року або листі гарантії до цього договору у загальній сумі 21930,56 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «ДІЄСА» (продавець); для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника №007.401447074.111 від 23.05.2013 року (у разі укладення договору страхування); оплати комісійної винагороди банку за надання кредиту у розмірі, що визначається згідно з умовами п. 2.8 розділу №1 цього договору.

Згідно з п. 2.7 кредитного договору №401447074 сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, а також повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором визначені в додатку №1 до цього договору і є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.8 вказаного вище договору погоджено, зокрема, що комісійна винагорода банку за надання (інформації) виписок за рахунком становить за період з 1-го по 12-й місяць користування кредитом - 0,0% від суми кредиту; за період з 13-го по 48-й місяць користування кредитом - 2% від суми кредиту.

Згідно графіку платежів, що є додатком №1 до кредитного договору №401447074, починаючи з 24.06.2013 року по 24.04.2015 року ОСОБА_1 зобов`язана погашати заборгованість щомісячними платежами по 1245,24 грн., а останній платіж 24.05.2015 року - 1245,12 грн. (а.с. 9 т.1).

Відповідачка придбала товар (телевізор, ноутбук та ін.) за кредитні кошти на загальну суму 21930,56 грн. та отримала товар, що підтверджується копією специфікації товару №401447074 від 23.05.2013 року, на якій наявний підпис покупця ОСОБА_1 (а.с. 122 т.1). ПАТ «Альфа-Банк»перерахувало продавцю товарів - ТОВ «Дієса» 24.05.2013 року 21930,56 грн. за поставлений товар, відповідно до виписки по особовим рахункам (а.с. 123-125 т.1).

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача (а.с. 15-16, 17 т.1).

10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ відповідно до умов якого, останнє прийняло належні ТОВ «Дата Майнінг Груп» права вимоги до боржників, вказаних у додатку №1-1 до договору (а.с. 18-20 т.1).

Згідно з витягу з додатку №1-1 до договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки у сумі 34139,10 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту - 22724,47 грн., заборгованості за відсотками та комісією - 3264,63 грн., пенею, штрафами, неустойкою - 8150,00 грн. (а.с. 22 т.1).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачці нарахована заборгованість за кредитом станом 10.10.2016 року в сумі 34139,10 грн., що складається, зокрема, із заборгованості за кредитом - 22724,47 грн., заборгованості по комісії - 3261,47 грн., заборгованості по штрафам - 8150,00 грн. (а.с. 12 т.1).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі 5.

Крім того, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Кредитний договір від 23 травня 2013 року №401447074, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 ,є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно абзаців 2, 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення зазначеного кредитного договору, встановлено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із зазначеним вище Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до Графіку платежів та розрахунку заборгованості, позивачем нарахована заборгованість по комісії за управління кредитом (надання інформації за рахунком) на суму 3264,63 грн.

Отже, відповідно до приписів статті 215 ЦК та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, підпункт б) пункту 2.8 правочину щодо встановлення комісії у вигляді плати за надання (інформації) виписок за рахунком в розмірі 2,00% від суми кредиту у період з 13-го по 48-й місяць користування кредитом є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як плата за управління кредитом, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання кредиту, у зв`язку із укладенням кредитного договору відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику.

Виходячи з викладеного, встановивши, що підпунктом б) пункту 2.8 кредитного договору від 23 травня 2013 року №401447074 позичальнику було встановлено комісію (плату) за надання (інформації) виписок за рахунком; приймаючи до уваги, що надання інших послуг за вказану комісію (плата за управління кредитом) умовами кредитного договору не погоджено, - колегія дійшла висновку, що зазначений вище пункт правочину щодо встановлення щомісячної комісії за управління кредитом (надання (інформації) виписок за рахунком) є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 3264,63 грн.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Кредитний договір від 23 травня 2013 року №401447074 не містить погоджених між сторонами положень щодо нарахування неустойки у вигляді штрафів за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Такі умови відсутні також у Графіку погашення кредиту, який є додатком до вказаного кредитного договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді неустойку за неналежне виконання зобов`язання, яка встановлена у формі сплати штрафів.

Таким чином, відсутні підстави для нарахування позивачем та стягнення з відповідача штрафів за прострочку платежів у розмірі 8150,00 грн.

Колегія звертає увагу, що кредитний договір від 23 травня 2013 року №401447074 містить посилання на Розділ 2 «Загальні умови споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ "Альфа-Банк", затверджені розпорядженням ПАТ "Альфа-Банк" №595 від 28 лютого 2012 року» (а.с. 8 т.1).

Однак, ні до суду першої інстанції, ні апеляційному суду позивачем не представлено погодженого сторонами кредитного договору у письмовому вигляді Розділу 2 «Загальні умови споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ "Альфа-Банк", затверджені розпорядженням ПАТ "Альфа-Банк" №595 від 28 лютого 2012 року», який би містив умови щодо розміру й порядку нарахування штрафів. Клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення кредитного договору від 23 травня 2013 року №401447074 та отримання відповідачкою за його умовами кредитних коштів на купівлю товару; приймаючи до уваги неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань з повернення кредитних кошті, - колегія дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині нарахованої заборгованості по тілу кредиту на суму 22724,47 грн.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачкою письмово заявлено про застосування позовної давності, згідно змісту її заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги (а.с. 94-96 т.1).

Оскільки за кредитним договором від 23 травня 2013 року №401447074 встановлено окремі зобов`язання, які встановлюють обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13.

Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16.

Встановлено, що останній платіж на погашення боргу за кредитним договором було внесено відповідачкою 18.06.2013 року на суму 392,93 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку (а.с. 12, 124 т. 1).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши подання відповідачкою заяви про застосування позовної давності; встановивши, що дата остаточного погашення кредиту погоджено по 24.05.2015 року; останній платіж на погашення боргу здійснено 18.06.2013 року; приймаючи до уваги, що суду не надано доказів вчинення дій щодо визнання боргу чи переривання перебігу строку позовної давності; встановивши, що з даним позовом банк звернувся до суду 26.03.2018 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 4 т.1), - колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через порушення позивачем, без поважних причин, трирічного строку позовної давності у частині стягнення з відповідачки за вказаним кредитним договором заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 21198,11 грн., щомісячні платежі щодо якої мали бути сплачені до 26.03.2015 року.

Приймаючи до уваги дату повного погашення кредиту - 24.05.2015 року, звернувшись до суду 26.03.2018року, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не пропущено трирічний строк позовної давності щодо платежів у межах трьох років до дня подачі позову у даній справі, тобто стягненню підлягає заборгованість за період з 26.03.2015 року по 10.10.2016 року (згідно позовних вимог).

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість (щомісячні платежі) по договору від 23 травня 2013 року №401447074 за період з 26.03.2015 року по 10.10.2016 року (згідно позовних вимог) по тілу кредиту в сумі 1526,36 грн. (щомісячні платежі за квітень 2015 року - 763,24 грн. та травень 2015 року - 763,12 грн., згідно Графіку платежів).

Посилання відповідачки на те, що вона не підписувала кредитний договір є недоведеним. Матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження укладення відповідачкою кредитного договору та отримання товару, який оплачений за рахунок кредитних коштів, а саме копія анкети-заяви на отримання кредиту від 23.05.2013 року, копія кредитного договору від 23 травня 2013 року №401447074, копія специфікації товару №401447074 від 23.05.2013 року щодо отримання позичальником товару, на яких наявний підпис споживача (позичальника).

Колегія зауважує, що ухвалою місцевого суду від 13.07.2022 року за клопотанням відповідачки у справі призначалась судова почеркознавча експертиза, яка не була проведена через несплату останньою вартості проведення експертизи, що підтверджується листом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 28.12.2022 року №4757-22 (а.с. 67). Доказів поважних причин неможливості своєчасної оплати у період з 13.07.2022 по 28.12.2022 (більше п`яти місяців) вартості проведення експертизи відповідачкою не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено.

Зазначене вище свідчить про ухилення відповідачки ОСОБА_1 від участі в проведенні експертизи, яка була призначена судом першої інстанції за її клопотанням.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, залишивши поза увагою подану відповідачкою заяву про застосування строків позовної давності, допустив неправильне застосування норм матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина 10 ст. 141 ЦПК України).

Позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в сумі 1762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 06.03.2018 року №2220 (а.с. 2 т.1).

Відповідач сплатила судовий збір при поданні заяви про перегляд заочного рішення на суму 420,40 грн. та при поданні апеляційної скарги на суму 2643,00 грн. (а.с. 101 т.1, 109 т.2).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь відповідачки у сумі 2847,70 грн. (3063,40 грн. х 95,53% - 1762,00 грн. х 4,4%).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () за кредитним договором від 23 травня 2013 року №401447074заборгованість по тілу кредиту в сумі 1526 (одна тисяча п`ятсот двадцять шість) грн. 36 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 2847 (дві тисячі вісімсот сорок сім) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 23 травня 2023 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова