КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/9822/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем Українии

08 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Савчука Володимира Олександровича на рішенняГолосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» про визнання наказу протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» про визнання наказу протиправним та його скасування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 08.09.2020 р. позивач працює в Державному спеціалізованому підприємстві «РАДОН», на даний час на посаді заступника директора з поводження з радіоактивними відходами та радіаційної безпеки.

Наказом ДСМ «Об`єднання «РАДОН» № 199н-21 від 05.10.2021 року було визначено, що її посада підлягає скороченню. При цьому, про проведення реорганізації підприємства позивача не було проінформовано про відповідні зміни, їй не було запропоновано іншу рівнозначну посаду, яку було введено у новому штатному розписі та на яку було призначено працівника, який на момент проведення реорганізації не працював на підприємстві.

Позивач вказує, що фактичного скорочення посади позивача не відбулося, змінилась лише назва посади на заступник директора, а функціональні обов`язки залишились ті ж самі. На момент реорганізації і аж до 04.01.2022 року позивач перебувала на лікарняному у зв`язку з тривалою хворобою, по поверненню з лікарняного її попередили про скорочення, дали список посад, які не відповідали її освітньо-кваліфікаційному рівню та стажу роботи. В подальшому новим керівництвом підприємства створювалися всі умови по не допуску позивача до роботи, відбулося переміщення її робочого місця.

17.02.2022 позивачем було подано заяву про відпустку і наказом від 24.02.2022 року №116-к/тр, з яким її ніхто не ознайомив, їй надана відпустка.

01.04.2022 р. наказом № 166-к/тр «Про призупинення трудового договору на час дії воєнного стану» дію її трудового договору було призупинено, заробітну плату не виплачували, а належну зарплату за січень, лютий та відпускні виплачено у вересні 2022 року без жодної компенсації за затримку виплати.

Позивач зазначає, що неодноразово зверталася до керівництва підприємства та профспілкової організації проте ситуація жодним чином не покращилася. Отримавши усі відповіді від профспілкової організації та від ДСП «Об`єднання «РАДОН» від 13.09.2022 р., вона дізналася, що є роз`яснення Мінекономіки від 01.08.2022 до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-ІХ, з якого чітко вбачалось, що наказ ДСП «Об`єднання «РАДОН» від 01.04.2022 року № 166-к/тр «Про призупинення трудового договору на час дії воєнного стану», є незаконним і таким, що грубо порушує її трудові права, оскільки він не міг бути застосований до неї, як заступника керівника підприємства, носить дискримінаційний характер, прийнятий без врахування її сімейного та матеріального стану, і був застосований лише до декількох працівників.

З врахуванням викладеного, позивач просила поновити їй термін звернення до суду щодо оскарження наказу № 166-тр від 01.04.2022 р. «Про призупинення трудового договору на час дії воєнного стану», визнати наказ незаконним та скасувати його в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй середню заробітну плату за період з 01.04.2022 р. по день фактичного допуску до роботи як оплату за час вимушеного прогулу, стягнути судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Савчук В.О., який, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував надані позивачем належні письмові докази, а також обставини воєнного стану, при якому у позивача не було можливості вирішувати питання трудових відносин під час повномасштабних воєнних дій, які в той період відбувались у Київській області та при постійних ракетних обстрілах Києва. Своєчасне звернення до суду окрім повномасштабних дій було також ускладнене тим, що правовідносини, які виникли між сторонами, є новими по своїй суті і виникли під час війни. Відповідно, позивач не мала можливості проконсультуватися щодо захисту її трудових прав і, лише побачивши роз`яснення Мінекономіки від 01.08.2022 року до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ , дізналась про порушення своїх прав та побачила, чим це обґрунтовується.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне спеціалізоване підприємство «Об`єднання «Радон» заперечує щодо наведених у скарзі доводів, посилаючись на їх безпідставність. Зазначило, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, правомірно встановив пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність підстав для їх поновлення. Вказує, що позивач була обізнана про дату та підстави видання наказу про призупинення трудового договору, не зверталась до роботодавця із вимогами відновити дію трудових відносин у зв`язку із наявною можливістю виконувати свої обов`язки, а лише у вересні 2022 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом про надання публічної інформації. Доводи позивача щодо протиправності наказу ДСП «Об`єднання «Радон» №166-к/тр від 01.04.2022 «Про зупинення дії трудових договорів на період діє воєнного стану» вважає необґрунтованими, а обставини, викладені у апеляційній скарзі такими, що не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Савчук В.О. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представники відповідача ДСП «Об єднання «Радон» - Копилаш О.В., Косенко М.А. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, підтримавши доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_2 відповідно до наказу № 01-к/тр від 02.01.2020 р. зарахована до штатного складу ДСП «Об'єднання «РАДОН» на посаду начальника виробничо-технічного відділу Харківської міжобласної філії.

З 02.02.2021 р. ОСОБА_1 переведена на посаду заступника директора з поводження з радіоактивними відходами та радіаційної безпеки ДСП «Об'єднання «РАДОН» згідно з наказом № 45-к /тр.

Відповідно до Статуту підприємства ДСП «Об'єднання «РАДОН» основними завданнями його провадження діяльності з переробки радіоактивних відходів, тимчасове зберігання радіоактивних відходів і зведення до мінімуму ймовірності негативного впливу РМ, що тимчасово зберігаються на підприємстві, на довкілля та персонал, перевезення радіоактивних матеріалів, використання джерел іонізуючого випромінювання, забезпечення фізичного захисту ЯМ, РАВ, інших джерел іонізуючого випромінювання, підвищення ефективності діяльності підприємства, розроблення норм, правил, регламентів та інших документів, необхідних для здійснення поводження з РМ, забезпечення роботи державної системи обліку РАВ, міжнародне співробітництво, здійснення всіх видів діяльності щодо поводження з відходами.

01.04.2022 р. видано наказ ДСП «Об'єдання «РАДОН» № 166-к/тр «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану», відповідно до якого призупинено з 01.04.2022 р. дію трудового договору з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Згідно змісту наказу, він виданий в зв'язку із неможливістю надання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталась у зв'язку із військовою агресією російської федерації проти України та впровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 воєнного стану, а також на підставі ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та в подальшому неодноразово продовжено відповідним Указами Президента України.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, також передбачено можливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також введення тимчасових обмежень прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року, який набув чинності 24 березня 2022 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно Прикінцевих положень Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", визначено початок набрання чинності Законом з дня, наступного за днем його опублікування. Доповнено Главу XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України пунктом 2, відповідно до якого під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Передбачено, також, що цей Закон діє протягом воєнного стану, введеного відповідно доЗакону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини третьоїстатті 13 цього Закону, яка втрачає чинність з моменту завершення виплати державою, що здійснює військову агресію проти України, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам.

Згідно з положеннями ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" встановлено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набув чинності 19 липня 2022 року, було викладено текстстатті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" в новій редакції.

Відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень указаного закону передбачено, що у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору, виданим до набрання чинності цим Законом, таким працівником (працівниками) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про визнання відповідного наказу (розпорядження) таким, що втратив чинність.

Позивачем до позовної заяви долучено скаргу від 29.09.2022 р. на адресу начальника Головного управління Держпраці у Київській області про порушення її прав з боку керівництва ДСП «Об'єднання «РАДОН» виданням наказу від 01.04.2022 р. «Про призупинення трудового договору», однак матеріали справи не містять доказів направлення такої скарги та результатів її розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, на момент розгляду справи з боку відповідача не надано достатніх доказів на підтвердження нездійснення підприємством господарської діяльності та неможливості забезпечення позивача роботою, тому суд вважав, що ДСП «Об'єднання «РАДОН» не спростувало законність видання оскаржуваного наказу. В той же час, судом встановлено, що позивачем пропущено передбачений положеннями статті 233 КЗпП України строк звернення до суду та відсутність підстав для його поновлення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України).

Стаття 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність має визначається судом в кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

У постанові від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц Верховний Суд України вказав, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що про наявність оспорюваного наказу позивач ОСОБА_1 дізналась 01.04.2022 р., про що вона особисто зазначила у своєму запиті на адресу підприємства від 07.09.2022 р. на отримання публічної інформації (том 1 а.с. 55-56).

Таким чином, доводи позивача про те, що про зміст оспорюваного наказу їй стало відомо у вересні 2022 року спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які надані самою позивачкою.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску зазначеного строку, позивач посилалась на форс-мажорні обставини, пов`язані із введенням воєнного стану, а також зазначила, що про те, що про неправомірність правової природи оспорюваного наказу відповідача їй стало відомо після опублікування роз`яснення Мінекономіки від 01.08.2022 року до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що дізнавшись про видання наказу про зупинення трудового договору 01.04.2022 року, позивач не зверталась до роботодавця з вимогами відновити дію трудових відносин в зв'язку з наявною можливістю виконувати свої обов'язки, а лише в вересні 2022 р. представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом про надання публічної інформації.

Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення пропущеногостроку на звернення до суду із позовом про захист трудових прав. Такою підставою можуть бути конкретні обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання позивачем процесуальних дій протягом установленого у статті 233 КЗпПУ строку. Однак, про такі обставини позивач не зазначала і доказів їх наявності не надала.

Посилання позивача на роз`яснення Мінекономіки від 01.08.2022 року щодо застосування законодавства також не може бути оцінені судом як обставини, що об`єктивно перешкоджалипозивачу у дотриманні визначеного законом строку на звернення до суду із позовом.

Виходячи із фактичних, встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про не доведення позивачем обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого зверненняу в тримісячний строк.

За таких обставин судпершої інстанції зробив правильний висновок, що позивачем без поважних на те причин пропущено встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду з позовом про скасування наказу, підстави для визнання строку пропущеним з поважних причин судом не встановлено.

З огляду на вказане, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Савчука Володимира Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.