КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8491/2023
Справа 758/131/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Захарчук С.С. в м. Київ 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, просила стягнути з ОСОБА_2 кошти на утримання (аліменти) ОСОБА_1 в розмірі 16,5 % доходу щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення нею 23 років та до припинення навчання в межах цього віку, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; покласти на відповідача судові витрати, розглянути справу у її відсутності.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року позов ОСОБА_1 визнано неподаним та повернуто заявнику.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у разі відсутності скаржника, розглянути справу у її відсутності.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що аліменти сплачуються з моменту подання позовної заяви та практично такою ухвалою її позбавлено отримання аліментів за період перебування позовної заяви в суді першої інстанції.

В позовній заяві зазначена ціна позову 19800 грн., яка розрахована з приблизного стабільного доходу відповідача та частки доходу, яку вона просила стягнути, за строк шість місяців. До досягнення нею повноліття її мати отримувала аліменти з батька на їхнє утримання за судовим наказом у розмірі 33 % від усіх видів доходів, після досягнення нею повноліття аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, тобто мати отримує аліменти тільки на її брата, вона просила стягувати аліменти на її утримання за вирахуванням рівної частини від 33 %, тобто 16,5 %.

Наголошувала, що у ст. 185 ЦПК України відсутня вимога, що позовна заява повинна відповідати ще іншим кодексам, нормативно-правовим актам, як це зазначено в ухвалі про повернення позовної заяви, а саме, що не зазначено ціну позову у відповідності до вимог СК України.

Вважала, що позовна заява повністю відповідає вимогам, встановленим ст. 175, 177 ЦПК України, відтак не підлягала поверненню. У разі невірного визначення розміру аліментів позивач має право скористатись ст. 43, 49 ЦПК України, змінивши розмір позовних вимог, змінити підстави та предмет позову. Крім того, нею подано позов, а не заяву про видачу судового наказу, де чітко прописано розмір заявлених аліментів. В позові вона може зазначати будь-який розмір, який вважає за потрібне, а суд може задовольнити її вимоги повністю або частково.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, ціну якого визначила у 19800 грн. Посилалась, що відповідач є її батьком, перебуває з її матір`ю ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, однак позивач з матір`ю проживають окремо і вона знаходиться на утриманні матері. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виповнилось 18 років та у вересні 2022 року її зараховано до вищого навчального закладу зі строком навчання до 30 червня 2026 року, стаціонарне навчання розпочалось 05 вересня 2022 року. До виповнення позивачем 18 років батько сплачував аліменти на двох дітей за судовим наказом у справі № 758/1726/20 від 18 лютого 2020 року в розмірі від всіх заробітків. Відповідач по справі добровільно не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для навчання, а її мати не в змозі самостійно її утримувати, в зв`язку з чим вона вимушена поставити питання про стягнення аліментів та звернутись до суду.

Вказувала, що прожитковий мінімуму на працездатну особу станом на 01 січня 2023 року складає 2624 грн., крім навчання, їй необхідні кошти на харчування, проїзд, одяг, вона не має власних доходів. На утриманні відповідача знаходиться її брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач має роботу та постійний дохід приблизно 20000 грн. та більше на місяць. Враховуючи, що на момент подання позовної заяви є дійсним судовий наказ в частині стягнення аліментів на її брата, яким стягувались кошти з боржника у розмірі з усіх його доходів на двох дітей, вважає за доцільним стягувати на її користь 33 %/2 = 16,5 % з усіх доходів відповідача.

Повідомляла суд про оригінали документів, які знаходяться у неї та відповідача; повідомляла, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися, забезпечення доказів або позову не проводились, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Повідомляла суд про орієнтовні судові витрати. Повідомляла суд про підстави для звільнення її від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про сплату судового збору».

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху з тих підстав, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, у порушення вищезазначених вимог, позивачем не зазначено ціну позову у відповідності до вимог СК України; наведено зміст ч. 3 ст. 181 СК України, якою визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, ч. 5 ст. 183 СК України, якою визначено розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

03 березня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про усунення недоліків, в якій вона просила прийняти позовну заяву з зазначеною ціною позову та відкрити провадження в справі. Додатком до заяви про усунення недоліків є позовна заява, в якій позивачем повторно зазначено ціну позову 19800 грн.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_3 ухвалою від 28 березня 2023 року, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не усунуто зазначені в ухвалі від 08 лютого 2023 року недоліки.

Із такими висновками апеляційний суд не може погодитись, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 175 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Наведеним вимогам ст. 175 - 177 ЦПК України позовна заява ОСОБА_1 відповідала.

Залишаючи без руху ухвалою від 08 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що позивачем не зазначено ціну позову у відповідності до вимог СК України.

Таким чином, судом першої інстанції залишено позовну заяву без руху з підстав, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, залишивши поза увагою, що даним положенням закону не передбачено необхідності визначення ціни позову відповідно до положень інших нормативно-правових актів, зокрема СК України, як помилково вважав суд першої інстанції.

Системний аналіз положень п. 3 ч. 3 ст. 175 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України дає підстави для висновку, що відсутність відомостей, які не передбачені ч. 1 - 5 ст. 175 ЦПК України, не може вважатися недоліком позовної заяви, і залишення позову без руху з підстав незазначення ціни позову відповідно до ч. 3 ст. 181, ч. 5 ст. 183 СК України не ґрунтується на положеннях ч. 1 ст. 185 ЦПК України.

Сама по собі процесуальна неможливість оскарження ухвали про залишення позовної заяви без руху не зобов`язує позивача беззаперечно виконувати вимоги суду щодо усунення недоліків, якщо ці вимоги не відповідають вимогам закону.

Посилаючись на положення ч. 3 ст. 181 СК України про стягнення аліментів у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, а також ч. 5 ст. 183 СК України про право звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у конкретній частці доходу платника аліментів на утримання дитини, двох, трьох і більше дітей, суд першої інстанції залишив поза увагою, що ОСОБА_1 у позові наведено обґрунтований розрахунок сум, які підлягали стягненню, виходячи з приблизного доходу відповідача в розмірі 20000 грн. та частки доходу, в якій вона просила стягувати аліменти, в розмірі 16,5 % з усіх доходів відповідача. Аліменти в такому розмірі за шість місяців становлять 19800 грн., таким чином, розрахунок ціни позову відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, і позивачем виконано вимоги п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України належним чином.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 подано позовну заяву, а не заяву про видачу судового наказу відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, якою чітко визначено розмір заявлених аліментів. Вимога про стягнення аліментів, заявлена в позовному провадженні, будь-яким розміром частки доходу платника аліментів положеннями ЦПК України не обмежується, а суд може погодитися чи не погодитися з заявленими вимогами, розглянувши справу по суті та ухваливши рішення.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції не дотримано принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, а також під час розгляду справи має право відповідно до ст. 49 ЦПК України змінити розмір позовних вимог, підстави та предмет позову, відтак правильність визначення позивачем ціни позову про стягнення аліментів на стадії надходження позовної заяви до суду не має принципового значення для вирішення питання щодо наявності чи відсутності перешкод для відкриття провадження в справі.

Апеляційний суд погоджується з обґрунтованими доводами ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що оскільки аліменти сплачуються з моменту подання позовної заяви, то ухвалою суду першої інстанції від 28 березня 2023 року, якою позов безпідставно повернуто позивачеві, її практично позбавлено аліментів за період перебування позовної заяви в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Відтак є достатні правові підстави вважати, що визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму, що позбавляє позивача права на захист та змушує вживати додаткових заходів з метою отримати належний правовий захист та відновлення свого порушеного права.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про визнання позову неподаним та його повернення є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, відтак ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.