ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 624/789/17 Номер провадження 22-ц/814/1097/23Головуючий у 1-й інстанції Єрьомін О.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Насінневе» на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 05 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Насінневе» про дострокове розірвання договору оренди землі,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до приватного акціонерного товариства «Насінневе».

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.5097 га, кадастровий номер :06:004:028, яка розташована на території Слобожанської (Чапаєвської) селищної ради Кегичівського району Харківської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2015 року № 561, номер запису про право власності в Держреєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі на право власності на нерухоме майно за №10846455 від 18.08.2015 року, внесений до реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 23757253 від 18.08.2015 року приватного нотаріуса Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області Удовіченко С.О.

Листом від 26.01.2016 року № 133 ПрАТ «Насінневе» повідомило позивача про наявність договору оренди землі від 26.06.2008 року, зареєстрованого у Державному реєстрі земель від 10.04.2012 року за № 00938, який був укладений з його матір`ю ОСОБА_2 та ВАТ «Насінневе» щодо вищевказаної земельної ділянки.

Згідно умов вказаного договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору.

Позивач не має наміру продовжувати договірні відносини з відповідачем та має намір використовувати земельну ділянку самостійно.

Позивач просив суд розірвати договір оренди землі від 26 червня 2008 року, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Кегичівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.04.2012 року за №00938, який укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Насінневе» та стягнути судові витрати, сплачені за подання позову.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 05 травня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір оренди землі від 26 червня 2008 року, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Кегичівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.04.2012 року за №00938, який укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Насінневе».

Стягнуто ПрАТ «Насінневе» на користь ОСОБА_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Рішення оскаржив представник відповідача, який посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції неправильно оцінив встановлені фактичні обставини та невірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не врахував того, що не може бути єдиною підставою розірвання договору посилання позивача на пункт 40 зазначеного договору. При цьому, на будь-які істотні порушення умов договору відповідачем позивач не вказав. Порушення відповідачем умов договору оренди у ході судового розгляду не доведено. Відтак, використовуючи без будь-яких істотних порушень земельну ділянку на умовах договору оренди, який було укладено ще в 2008 році, підприємство вважає, що підстави для розірвання спірного договору відсутні.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.5097 га, кадастровий номер :06:004:028, яка розташована на території Слобожанської (Чапаєвської) селищної ради Кегичівського району Харківської області, яку він успадкував після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право власності підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.08.2015 року № 561, номер запису про право власності в Держреєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності за №10846455 від 18.08.2015 року, внесений до реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 23757253 від 18.08.2015 року приватного нотаріуса Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області Удовіченко С.О.

26.06.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Насінневе» було укладено договір оренди землі № б/н, строком на 10 років, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Кегичівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.04.2012 року за №00938.

Умовами договору визначено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. (п.36), дія договору припиняється у разі: закінчення договору, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викуп земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відсуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку, встановленому законом; ліквідація юридичної особи-орендаря (п.37).

Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 38 дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 39 визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є випадки, що визначені законодавством, а також коли орендар не виплачує орендну плату орендодавцю більше 3 (трьох) місяців.

Згідно п 40 перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

07.11.2017 року ОСОБА_1 на адресу відповідача направив Вимогу про розірвання договору оренди землі на підставі п. 40 спірного договору разом із додатковою угодою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 26.06.2008 року, який зареєстрований у Відділі Держкомзему у Кегичівському районі Харківської області, про що уХРФ ДП Центр ДЗК у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.04.2012 року за №00938.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 40 вказаного договору оренди землі передбачено, що підставою для його зміни чи розірвання є перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, при цьому позивач наполягає на розірванні договору, а орендар ухиляється від такого розірвання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частинами 3 та 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі, в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Укладаючи 26 червня 2008 року договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом.

Згідно пункту 40 договору оренди земельної ділянки від 26 червня 2008 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни або розірвання договору.

Тобто, наведеними умовами договору передбачена можливість його розірвання на вимогу однієї із сторін та визначенні підстави для такого розірвання без необхідності встановлення будь-яких інших передумов, зокрема, істотного порушення договору.

Положення пункту 40 договору були погоджені сторонами на власний розсуд, не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, не змінені та не визнані недійсними, а тому є обов`язковими для виконання сторонами правочину.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказала, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Судом першої інстанції правильно визначено, що положення пункту 40 договору оренди землі є погодженою між сторонами договору умовою, яка не суперечить положенням чинного законодавства, зокрема, частині 4 статті 31, частині 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі», частині першій статті 651 ЦК України, та відповідно до статті 629 ЦК України є обов`язковою для виконання сторонами.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності висновків місцевого суду про задоволення позову з підстав того, що орендарем не було допущено істотних порушень прав орендодавця колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки встановлено, що позивач, як новий власник земельної ділянки, фактично реалізовує своє право на розірвання договору за наявності підстав, прямо визначених умовами укладеного договору між попереднім власником земельної ділянки та орендарем.

За вказаних обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Насінневе» - залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 05 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак