Справа № 338/1549/21
Провадження № 22-ц/4808/551/23
Головуючий у 1 інстанції Решетов В. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Луганської В. М.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Возняк В. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Богородчанського районного суду від 07 березня 2023 року в складі судді Решетова В. В., постановлену в селищі Богородчанах Івано-Франківської області, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського В. В.

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Богородчанському відділі державної виконавчої служби знаходиться судовий наказ № 338/1549/21, виданий 08 лютого 2022 року Богородчанським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» 1 732,95 грн. заборгованості за послуги з розподілу природного газу та 227 грн. витрат по оплаті судового збору. Відповідно до пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 000 грн; припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації). Незважаючи на це, у лютому 2023 року державним виконавцем з рахунків, в тому числі і який був призначений для виплати їй пенсії, було списано кошти у сумі 0,70 грн. та 2 375,87 грн.

Посилаючись на те, що сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 000,00 грн., звернення стягнення на пенсію заборонено, ОСОБА_1 просила визнати незаконними дії головного державного виконавця Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського В. В. щодо списання з карткових рахунків, відкритих на її ім`я в АТ КБ «ПриватБанк» 0,70 грн. та 2 375,87 грн. у виконавчому провадженні згідно виконавчого документу судового наказу №338/1549/21, виданого Богородчанським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» 1 732,95 грн. за розподіл газу та 227 грн. судового збору.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 07 березня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними дії головного державного виконавця Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського В. В. щодо списання з карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приват Банк» в сумі 0,70 грн. та 2 375,87 грн. у виконавчому провадженні згідно виконавчого документу судового наказу №338/1549/21, виданого Богородчанським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» 1 732,95 грн. за розподіл газу та 227 грн. судового збору.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державним виконавцем не вжито достатніх заходів для з`ясування статусу та цільового призначення коштів на рахунку, зокрема, чи відносяться такі кошти (частина із них) до заробітної плати, пенсії та іншого доходу боржника, а тому в силу пункту 10-2 розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» такі дії державного виконавця є незаконними.

В апеляційній скарзі Богородчанський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем не виносилась постанова про звернення стягнення на пенсію боржника відповідно до частини 3 статті 68 Закону України «Про виконавче провадження». Керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», 22 квітня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника із застереженням щодо накладення арешту на рахунки, звернення стягнення на які заборонено законом. Ні зі сторони банку, ні зі сторони боржника не надходило повідомлень чи заяв про те, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та кошти, що знаходяться на цьому рахунку є кошти пенсії. Крім того, постанову про арешт коштів ОСОБА_1 не оскаржувала. А тому вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про порушення державним виконавцям пункту 10-2 розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження». При цьому помилково врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20, оскільки в цій справі скаржниця не оскаржує постанову про арешт коштів боржника та не зверталась до державного виконавця із заявою про зняття арешту з коштів.

Також зазначає, що списання коштів для погашення боргу по виконавчому провадженні відбулось відповідно до законодавства та з метою виконання судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судовою повісткою, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) державного виконавця Гаєвського В. В., який просив скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду скасувати та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні іі скарги на дії державного виконавця з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою головного державного виконавця Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського В. В. від 21 квітня 2022 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 338/1549/21, виданого 08 лютого 2022 року Богородчанським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Івано-Франківськгаз» 1 732,95 грн. за розподіл газу та 227 грн. судового збору.

22 квітня 2022 року державним виконавцем винесено постанови про визначення розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 220 грн. та про стягнення виконавчого збору в сумі 195,99 грн.

Відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 22 квітня 2022 року державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржників, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

22 квітня 2022 року державний виконавець отримав інформацію з АТ КБ «ПриватБанк» про те, що арешт накладений, згідно до глави 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21 січня 2004 року.

У грудні 2022 року державний виконавець направив на адресу банку вимогу на отримання інформації, що містить банківську таємницю в АТ КБ «ПриватБанк» стосовно наявності та/або стану рахунків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Відповідно до інформації АТ КБ «ПриватБанк» у боржника було виявлено два рахунки, на яких були кошти.

02 лютого 2023 року державним виконавцем з метою примусового списання коштів з рахунків боржника було оформлено платіжні вимоги № 68845640.

10 лютого 2023 року на рахунок Богородчанського відділу ДВС поступили кошти в сумі 0,70 грн., а 13 лютого 2023 року - кошти в сумі 2 375,87 грн.

13 лютого 2023 року державним виконавцем підготовлено розпорядження про перерахування 0,70 грн. як витрати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Розпорядженням від 15 лютого 2023 року грошові кошти у сумі 68,30 грн. було перераховано як витрати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, 151,00 грн. - як витрати виконавчого провадження, 195,99 грн. - як виконавчий збір. Також 15 лютого 2023 року державним виконавцем підготовлено розпорядження про перерахування на користь стягувача 1 732,95 грн. та 227 грн.

17 лютого 2023 року в.о. начальника Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаєвський В. В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3)у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають пенсію, як особливий об`єкт на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на пенсію також визначається Законом № 1404-VIII та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі Інструкція) у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).

При цьому у відповідності до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відповідно частини першої статті 70 Закону № 1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону № 1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємстввами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 дійшла висновку, що не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Далі Велика палата Верховного Суду зазначила, що зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови).

При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Одночасно слід звернути увагу, що наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 520/4794/20 провадження № К/9901/18373/20), про оскарження дій державного виконавця з арешту грошових коштів боржника - фізичної особи у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису нотаріуса, дійшов висновку що банк повинен повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунках боржника та повернути постанову про накладення арешту на грошові кошти, накладення арешту на які заборонено законом. Одночасно боржник, звертаючись до виконавця з заявою про неможливість накладення арешту на кошти на рахунку та/або про зняття арешту, повинен надати підтверджуючі документи.

У постанові від 22 липня 2021 року у справі № 280/3860/20 (провадження № К/9901/32604/20) про оскарження постанови державного виконавця про накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, встановивши, що постанова про накладення арешту містить застереження для банку про неможливість накладення арешту на кошти, звернення стягнення на які заборонено законом, дійшов до висновку про законність такої постанови виконавця і переконливих підтверджень про спеціальний режим банківського рахунку виконавцю надано не було, оскільки на зазначений рахунок було перераховано також кошти, що не були заробітною платою позивачки.

Виходячи з вищенаведених висновків Великої Палати Верховного Суду, не може бути накладений арешт на кошти, що становлять заробітну плату (пенсію) боржника, після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на всі кошти заробітної плати (пенсії) боржника поза межами дозволених Законом України «Про виконавче провадження» розмірів відрахувань із такої заробітної плати. Якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. Водночас на кошти, які перебувають на рахунках і не є коштами, що становлять заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується. Якщо на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника фізичної особи, що перебувають на рахунку боржника та є його заробітною платою (пенсією), виконавцю не вдалося виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено Законом України «Про виконавче провадження», то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього.

Державний виконавець Гаєвський В. В. в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що стягнення за виконавчими листами на пенсію ОСОБА_1 не зверталося, арешт був накладений на кошти, які знаходились на її рахунку в банку, а з витребуваної ним від банку інформації не вбачається, що ці грошові кошти є такими, на які накладення арешту заборонено, що також підтверджується матеріалами виконавчого провадження (а.с. 18-42).

Доказів тому, що ОСОБА_1 зверталася до державного виконавця із заявою про зняття арешту з грошових коштів, які є її пенсією, з наданням відповідних документів до суду не надано.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд вважає, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 з огляду на встановлені обставини справи є правомірними та відповідають вимогам закону, а відтак апеляційну скаргу на підставі ст. 376 ЦПК України необхідно задовольнити, а постановлену судом першої інстанції ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги Богородчанським відділом державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн. (а.с. 85), який необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь відділу державної виконавчої служби на підставі ст. 452 ЦПК України в зв`язку із задоволенням апеляційної скарги останнього.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 07 березня 2023 року скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скаргу в сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева