Ухвала

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 484/608/22

провадження № 61-7137ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Первомайського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро», про стягнення заборгованості за неотримані доходи у вигляді орендної плати,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких»), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро» (далі - ТОВ «Партнер-Агро»), про стягнення в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) неотриманої від третьої особи орендної плати за 2017 - 2021 роки разом з трьома процентами річних та збитками від інфляції в порядку статті 625 ЦК України на загальну суму 31 417,99 грн.

У липні 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про зменшення позовних вимог та просив про стягнення з відповідача, як особи, яка самовільно зайняла та користується належною йому земельною ділянкою, в порядку статей 1212, 625 ЦК України сум в загальному розмірі 20 965,07 грн.

Позов обґрунтовано тим, що у відповідності до державного акту серії ЯК № 990011 на право власності на земельну ділянку, виданого 24 грудня 2012 року на його ім`я згідно розпорядження Первомайської райдержадміністрації від 20 листопада 2012 року, зареєстрованого за № 523-р, він є власником земельної ділянки, загальною площею 1,965 га, з кадастровим номером :01:000:0172, та із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Первомайської міської ради (колишня територія Ленінської сільської ради).

29 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Партнер-Агро» укладено договір оренди земельної ділянки строком на 20 років, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Первомайському районі за № 03648, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис від 29 грудня 2012 року.

Пунктами 9, 11 вказаного договору передбачено, що орендар сплачує за користування земельною ділянкою орендну плату, яка становить 5 % від нормативно-грошової оцінки, яка становить 2 010,79 грн і повинна бути сплачена до 31 грудня щорічно. Однак орендна плата за період з 2017 по 2021 роки позивачу не виплачена, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 15 068,85 грн.

При зверненні до ТОВ «Партнер-Агро» позивач довідався, що останнє не використовує земельну ділянку і не виконує свої зобов`язання за договором оренди з поважних причин, так як позбавлене можливості обробляти орендовану земельну ділянку через її самовільне захоплення ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Зазначене підтверджується матеріалами перевірок Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Оскільки відповідач протягом 2017-2022 років користувався належною позивачу земельною ділянкою незаконно і позивач не зміг отримати орендну плату від орендаря, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зобов`язано сплатити на його користь за фактичне використання його майна, орендну плату, визначену у сумах за договором оренди з третьою особою, як кошти, які відповідач зберіг у себе без достатньої правової підстави в порядку частини 1 статті 1212 ЦК України.

Також зазначав, що у відповідності до положень статей 1214, 536, 625 ЦК України наявні підстави для нарахування та стягнення на його користь трьох процентів річних в розмірі 1 139,45 грн та втрат від інфляції в розмірі 4 756,77 грн за період прострочення виплати йому орендної плати.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про стягнення з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за період 2019-2021 роки в сумі 9 050,31грн, трьох процентів річних у сумі - 412,43 грн та втрати від інфляції в розмірі 2 130,94 грн, усього 11 593,68 грн та 548,80 грн судового збору.

Додатковим рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на його користь 5 530,00 грн витрат на правничу допомогу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» задоволено. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 лютого 2023 року та додаткове рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у травні 2023 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 лютого 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, ціна позову у цій справі (20 965,07 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Доводи представника заявника не свідчать про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо оцінки доказів, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені представником заявника у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що дана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для заявника (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Первомайського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро», про стягнення заборгованості за неотримані доходи у вигляді орендної плати відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак