Ухвала

Іменем України

18 травня 2023 року

місто Київ

справа № 461/4247/22

провадження № 61-6633ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - держава Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 грудня 2022 року у складі судді Мироненко Л. Д., постанову Львівського апеляційного суду від 09 березня 2023 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області, просив відшкодувати моральну шкоду у розмірі 900 000,00 грн.

На обґрунтування позову посилався на таке.

21 квітня 2021 року слідчим суддею Залізничного районного суду м. Львова було задоволено ОСОБА_1 скаргу та зобов`язано уповноважених осіб Відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції у Львівській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомості про кримінальне правопорушення згідно із заявою за ознаками статті 384 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Станом на день звернення із зазначеним позовом до суду ухвала слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова не виконана.

Незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушенні режиму сну, що негативно вплинуло на звичний ритм його життя. Він має відчуття невизначеності, невпевненості, незахищеності. Внаслідок бездіяльності відповідача він втратив довіру до правоохоронних органів.

На підставі статей 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 09 березня 2023 року, у позові відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, завдання моральних страждань та переживань; не подано доказів наявності вини, причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою, а отже, відсутні підстави такого відшкодування.

Також, суд першої інстанції врахував положення Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), які передбачають особливий порядок захисту прав та інтересів громадян у кримінальному провадженні. Зокрема, відповідно до статті 303 зазначеного закону, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

ОСОБА_1 реалізував своє право на звернення до слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова із скаргою, яка 21 квітня 2021 року задоволена частково, зобов`язано уповноважених осіб Відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції у Львівській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення згідно із заявою про кримінальне правопорушення, за ознаками статті 384 КК України. Саме на слідчого суддю - суддю суду першої інстанції, покладені повноваження здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Тому, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 грудня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами безпідставно відмовлено у задоволенні позову, оскільки ухвала слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 21 квітня 2021 року відповідачем до теперішнього часу не виконана, що є бездіяльністю органу досудового слідства та порушенням статті 129-1 Конституції України, як наслідок завдання моральної шкоди, яка відповідно до статей 1166, 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню.

Заявник не погодився з мотивами рішення суду першої інстанції щодо судового контролю ухвал, винесених слідчим суддею, оскільки у подібній справі № 462/7457/21 суд відмовив у його заяві про встановлення судового контролю.

Заявник посилається на неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.

Позиція Верховного Суду

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Україниу разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Встановлені судами обставини

Суди встановили, що ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 21 квітня 2021 року у справі № 462/2500/21 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції у Львівській області щодо невнесення до ЄРДР відомостей за заявою від 02 квітня 2021 року про кримінальне правопорушення, передбачене статтею 384 КК України, задоволено частково. Зобов`язано уповноважених осіб Відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції у Львівській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення згідно із заявою про кримінальне правопорушення, за ознаками статті 384 КК України.

На переконання ОСОБА_1 , оскільки ухвала слідчого суді до теперішнього часу не виконана, органом досудового слідства не внесенео відомостей до ЄРДР за його заявою про кримінальне правопорушення, йому завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню за правилами статей 1166, 1173, 1174 ЦК України.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди. Водночас правила КПК України передбачають особливий порядок захисту учасників кримінального провадження, зокрема відповідно до статті 303 наведеного закону заявник може реалізувати своє право захисту шляхом подання відповідної скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі наведеної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги про відшкодування моральної бездіяльністю органу досудового слідства, а саме невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 першої частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно з частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як використання особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи і реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Водночас наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності у виді відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода у таких відносинах відшкодовується незалежно від вини завдавача.

Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд, наприклад у постановах від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19, від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у справі докази в сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача.

Доводи позивача зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями посадових осіб (слідчого) Відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції у Львівській області, їх бездіяльності, зокрема щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наявність ухвали слідчого суддів про зобов`язання органу досудового слідства (слідчого) внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та не виконання зазначеного судового рішення, не є достатніми для застосування наслідків цивільно-правового характеру наведеного

публічно-правового порушення, водночас мають значення конкретні обставини, встановлені рішенням, ухваленим у порядку судового контролю за діяльністю посадової особи досудового слідства, якщо такі приймались.

Близьких до змісту висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18, від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18, від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18-ц, від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18, від 13 квітня 2023 року у справі № 591/4134/21.

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої ним жодним чином не обґрунтований.

Заявник як на підставу касаційного оскарження посилається на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 не суперечать висновкам судів першої та апеляційної інстанції щодо визначення критеріїв моральної шкоди, та який враховано судом апеляційної інстанції.

Посилання заявника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 914/1748/17, 08 серпня 2018 року у справі № 454/1992/16-ц, Верховний Суд не враховує, оскільки такі висновки заявником наведено у контексті звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Касаційна скарга не містить посилання на інші підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Тому відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 грудня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

О. В. Ступак