ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1241/23 Провадження № 2-о/636/113/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Гуменного З.І., за участю секретаря судового засідання Селевко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з заявою про встановлення режиму окремого проживання, мотивуючи її тим, що їх шлюб зареєстровано. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На початку 2022 року вони припинили подружні стосунки, проживають окремо через несумісність характерів та нездоланні протиріччя, що призводять до постійних сварок та конфліктів. Спільне проживання унеможливлює, зокрема, той факт, що дружина має намір працевлаштуватись в Чехії. Для того, щоб майно, яке буде придбано під час їх окремого проживання, не вважалось спільною сумісною власністю подружжя, просять встановити для них режим окремого проживання.

Заявники надали суду заяви про підтримання заявлених вимог, в яких просили розглядати справу за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню як така, що знайшла своє повне підтвердження, з наступних підстав.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 15.01.2000 відділом реєстрації громадянського стану Чугуївського міськвиконкому Харківської області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , актовий запис № 01 (а.с. 11). Після одруження прізвища чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 .

Під час шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син, ОСОБА_3 , на підтвердження чого надано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 06.04.2023, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 119 Сімейного кодексу України, подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Положення ст. 120 Сімейного кодексу України передбачено, що встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором.

У разі встановлення режиму окремого проживання: 1. майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2. дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

У відповідності з роз`ясненнями, що містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 Сімейного кодексу України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку статті 119 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Аналізуючи зміст диспозиції ст. 119 Сімейного кодексу України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям.

Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що з часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, суд вбачає підстави для встановлення режиму окремого проживання подружжя сторін.

Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений.

Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків.

Заявники у своїй заяві вказали, що встановлення режиму окремого проживання необхідно для того щоб майно, яке буде придбане під час окремого проживання, не вважалось спільною власністю подружжя, оскільки ОСОБА_2 має намір працевлаштуватись на підприємство АТ «МОТОРПАЛ», яке знаходиться в Чехії, про що отримала запрошення (а.с. 13). Сторони вказують, що встановлення режиму окремого проживання необхідно для недопущення майнових суперечок на майбутнє, при цьому сторони не бажають розривати шлюб, щоб не здійснювати тиск на неповнолітнього сина та повноцінно здійснювати його виховання.

За таких обставин, ураховуючи, що сімейні відносини подружжя припинені, суд дійшов висновку про задоволення спільної заяви подружжя про встановлення режиму окремого проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 Сімейного кодексу України, режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 293, 294, 315, 316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя задовольнити.

Встановити для подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шлюб яких зареєстровано 15 січня 2000 року відділом реєстрації громадянського стану Чугуївського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 01, режим окремого проживання, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя