ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3950/23 Справа № 212/1701/21 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідачаКішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 212/1701/21за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2023 року (суддя Пустовіт О.Г., повний текст судового рішення складений 24 лютого 2023 року),

в с т а н о в и в:

В лютому 2021 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулося в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем належним чином виконано свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення за вищевказаною адресою, відповідач внаслідок неналежного виконання зобов`язання щодо здійснення оплати за спожиту послугу мають заборгованість за період з жовтня 2013 року по лютий 2021 року у розмірі 45476,46 грн, яку просить стягнути відповідача, а також зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати заборгованості просить стягнути суму інфляційних витрат у розмірі 9104,96 грн, 3% річних у розмірі 3153,41 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2023 року позов АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2013 по лютий 2021 року у розмірі 45476,46 грн, суму індексу інфляції в розмірі 9104,86 грн, 3% річних у розмірі 3153,41 грн, всього 57734,84 грн, та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн.

З вказаним рішення не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції стягнув заборгованість з неналежного відповідача, а саме ОСОБА_1 , в той час як власником квартири станом на 19 листопада 2020 року є ОСОБА_2 . Крім того, між сторонами відсутній договір про надання послуг, а отже за неіснуючим договором неможливо відкриття особового рахунку, при цьому поняття особовий рахунок відсутнє в законодавстві. Але в даному випадку по неіснуючому договору надається виписка про переривання строків позовної давності, що взагалі суперечить принципам формальної логіки, а отже в матеріалах справи відсутні докази переривання строків позовної давності, яка підлягає застосуванню у цій справі. Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17, наданий позивачем розрахунок інфляційних втратне відповідає нормам чинного законодавства, а тому не підлягає задоволенню. Крім того, у зв`язку з відсутністю правових підстав з приводу стягнення основної суми заборгованості відсутні підстави для стягнення 3% річних. Представник позивача надала акти підключення та відключення будинку за вказаний в позові період, які укладались в присутності представника ТОВ «КК`ДОМ.КОМ», але останній повідомив, що акти не складались та не передавались позивачу. Належні докази щодо постачання опалення належної якості в матеріалах справи відсутні.

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» у відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, АТ «Криворізька теплоцентраль» надає населенню міста Кривого Рогу теплову енергію для потреб опалення, у тому числі за місцем проживання відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 є власником та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , вказана квартира перебуває на обслуговуванні у АТ «Криворізька теплоцентраль», на квартиру за вищевказаною адресою відкритий особовий рахунок послуги централізованого опалення.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з жовтня 2013 року по лютий 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 за послуги з опалення складає 45476,46 грн.

Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12 жовтня 2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання в Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста і таким чином з 01 жовтня 2013 року виконавцем послуги теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку за адресою: АДРЕСА_2 є ДП «Криворізька теплоцентраль».

Національною комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надано ДП «Криворізька теплоцентраль» ліцензію № 303 від 14 вересня 2012 року щодо транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами.

Національною комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надано ДП «Криворізька теплоцентраль» ліцензію № 303 від 14 вересня 2012 року щодо виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії.

Національною комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надано ДП «Криворізька теплоцентраль» ліцензію № 303 від 14 вересня 2012 року щодо постачання теплової енергії.

Згідно з листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України вих. №01/25-0940 від 25 липня 2013 року Міненерговугілля України надано згоду на закріплення майна КП «Криворіжтепломережа», а саме: теплових мереж довжиною 151,6 км, трас гарячого водопостачання довжиною 96,2 км, теплорозподільчих пунктів 70 од., насосних станцій 4 од., на праві повного господарського відання за ДП Криворізька теплоцентраль, з обов`язковим укладенням акту прийому-передачу на об`єкти господарського відання.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 789 від 19 червня 2017 року ПАТ Криворізька теплоцентраль видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії.

Актами № 4265 від 03. жовтня 2013 року, № 5144 від 29 жовтня 2014 року, № 5776 року від 26 жовтня 2015 року, № 6208 від 22 жовтня 2016 року, № б/н від 30 жовтня 2017 року, № б/н від 12 листопада 2018 року, № б/н від 14 листопада 2019 року, № б/н від 02 листопада 2020 року, складеними представником ДП «Криворізька теплоцентраль» підтверджується, що підключено централізоване опалення до будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Актами № 4635 від 25 березня 2014 року, № 5526 від 15 квітня 2015 року, № 6044 від 07 квітня 2016 року, № 6696 від 25 березня 2017 року, № 8441 від 09 квітня 2018 року, № б/н від 08 квітня 2019 року, № б/н від 15 квітня 2020 року, № б/н від 14 квітня 2021 року, складеними представником ДП «Криворізька теплоцентраль» підтверджується, що було відключено централізоване опалення у зв`язку із закінченням опалювального сезону до будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доказами, наданими позивачем доведено той факт, що за місцем проживання відповідача здійснюється централізоване опалення, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по оплаті за послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2013 року по лютий 2021 року у розмірі 45476,46 грн, сум індексу інфляції в розмірі 9104,86 грн, 3% річних у розмірі 3153,41 грн.

Апеляційний суд частково не погоджується з висновками суду першої інстанції за наступними підставами.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV, далі - Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), статтею 1 якого врегульовано, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно із статтями 67, 68, 162 ЖК України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.

Відповідно до статей 4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники-споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Так, згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12 жовтня 2011 року № 343 та згідно листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25 липня 2013 року № 01/25-0940 щодо надання погодження на передачу теплових мереж та ТРП) державному підприємству «Криворізька теплоцентраль», яке перетворено на АТ «Криворізька теплоцентраль» доручено прийняти функцію забезпечення тепловою енергією споживачів міста у Жовтневому, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах міста.

На підтвердження наданих послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_2 позивачем надано копії відповідних актів про подання та припинення подання теплоносія з центрального опалення на вказаний будинок.

Отже, надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалось АТ «Криворізька теплоцентраль».

Відповідач є споживачем послуг, однак оплату за отримані послуги належним чином не здійснював, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості за період з жовтня 2013 року по лютий 2021 року склала 45476,46 грн.

Враховуючи ту обставину, що відповідач у встановлені законом строки не вносив плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення та застосування приписів статті 625 ЦК України шляхом нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період прострочки виконання зобов`язань.

Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення, інфляційних втрат та 3% річних, з яким колегія суддів погоджується та вважає його вірним.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , але судом першої інстанції не враховано, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав про нерухоме майно власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 з 25 липня 2020 року є ОСОБА_2 на підставі договору дарування (а.с. 29).

Тому з відповідача ОСОБА_1 відповідно до статті 322 ЦК України, згідно якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, підлягає стягненню заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 01 серпня 2020 року в розмірі 48246,02 грн, яка включає: заборгованість за централізоване опалення 36000,37 грн, інфляційні втрати 9100,46 грн, 3% річних 3146,19 грн.

В той час як за період з 01 серпня 2020 року по лютий 2021 року заборгованість за централізоване опалення, інфляційні втрати та 3% річних стягненню з ОСОБА_1 не підлягає, оскільки він не є належним відповідачем, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами відсутній договір про надання послуг, а отже за неіснуючим договором неможливо відкриття особового рахунку, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки відсутність укладеного між сторонами договору не спростовує фактичного прийняття споживачем наданих до вказаної квартири послуг теплопостачання, докази відмови у передбаченому законом порядку відповідача як споживача від отримання таких послуг відсутні.

Крім того, колегія судді не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів постачання опалення належної якості, оскільки позивачем у справі надано докази на підтвердження наданих послуг з централізованого опалення за адресою відповідача, а саме копії відповідних актів про подання та припинення подання теплоносія з центрального опалення на вказаний будинок за період з 2013 по 2021 рік. При цьому відповідачем не надано доказів про відсутність постачання опалення до будинку або постачання опалення неналежної якості.

Також, відповідачем у справі правильність нарахування сум заборгованості за послугу з централізованого опалення не спростована.

Крім того, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давності, з огляду на наступне.

За статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність, відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, в період з жовтня 2013 року по червень 2020 періодично частково здійснювалась оплата за надані послуги з теплової енергії. При цьому останній платіж відповідачем ОСОБА_1 був здійснений в червні 2020 року на суму 660 грн, а отже вказані дії свідчать про визнання відповідачем свого обов`язку щодо сплати наданих послуг.

При цьому слід зауважити, що в червні 2020 року оплата за надані послуги з теплової енергії здійснювалась відповідачем ОСОБА_1 тоді, коли позивачем не нараховувалась плата за надані послуги з теплової енергії, що свідчить про визнання відповідачем свого обов`язку щодо сплати наданих послуг за минулий період.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.

У постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачем дій по оплаті послуг з централізованого опалення в період не нарахування позивачем такої оплати та оплаті послуг з централізованого опалення в розмірі, більшому від нарахування, що мали регулярний характер, у зв`язку з чим строк позовної давності станом на момент подання позову до суду 25 лютого 2021 року позивачем не пропущено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, судове рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за централізоване опалення, інфляційних втрат та 3% річних за період з 01 серпня 2020 року по лютий 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін зазначенням розміру сум до стягнення, а саме стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2013 року по 01 серпня 2020 року в розмірі 48246,02 грн, яка включає: заборгованість за централізоване опалення 36000,37 грн, інфляційні втрати 9100,46 грн., 3% річних 3146,19 грн, також підлягає зміні розподіл судового збору.

Відповідно до статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача на користь позивача та зменшує цей розмір з 2270 грн до 1896,81 грн. пропорційно задоволених позовних вимог.

Також, колегія суддів стягує з позивача на користь відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 559,79 грн пропорційно задоволених позовних вимог та апеляційної скарги.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2023 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за централізоване опалення, інфляційних втрат та 3% річних за період з 01 серпня 2020 року по лютий 2021 рокускасувати.

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за централізоване опалення, інфляційних втрат та 3% річних за період з 01 серпня 2020 року по лютий 2021 рокувідмовити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2023 року в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2013 року по 01 серпня 2020 року залишити без змін, зазначивши до стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» за період з 01 жовтня 2013 року по 01 серпня 2020 року заборгованості за централізоване опалення в сумі 36000,37 грн, інфляційні втрати в сумі 9100,46 грн, 3% річних в сумі 3146,19 грн, всього 48246 (сорок вісім тисяч двісті сорок шість) грн 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, в сумі 1896 (тисяча вісімсот дев`яносто шість) грн 81 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 судовий збір, пов`язаний у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в сумі 559 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 79 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 травня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста