Єдиний унікальний номер 725/7467/23
Номер провадження 2/725/888/23
20.11.2023 року Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі: головуючого судді Іщенко І. В., за участі секретаря судових засідань Берекеля О.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-
Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що Відповідач 01.06.2021р. позичив у позивача кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США, які зобов`язався йому повернути до 30.05.2023р., про що власноручно написав розписку. ОСОБА_2 повинен був сплачувати позикодавцю проценти за користування коштами в розмірі 5 % (п`ять відсотків), що складає 500 (п`ятсот) доларів США, з 25 по 30 число щомісячно. Однак, станом на день подання до суду позову відповідач свої зобов`язання за розпискою виконав частково, повернувши лише 2 300 дол.США процентів, тобто борг по тілу позики не погашено. У зв`яку з вищевикладеним просить стягнути відповідача на користь позивача борг в розмірі 21 700 (двадцять одну тисячі сімсот) доларів США та судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява, в даній заяві просить суд справу розглядати в його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
В судове засідання відповідач не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.
Судом встановлено, що 01.06.2021р. позичив у позивача кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США, які зобов`язався йому повернути до 30.05.2023р., про що власноручно написав розписку /а.с.6/. Відповідно до умов вказаної розписки позика була процентною, а саме: ОСОБА_2 як позичальник повинен був сплачувати позикодавцю проценти за користування коштами в розмірі 5 % (п`ять відсотків), що складає 500 (п`ятсот) доларів США, з 25 по 30 число щомісячно. Позивач стверджує, що відповідач повернув тільки частково 2 300 (дві тисячітриста) доларів США процентів, борг по тілу позики не погашено. Повертати залишок боргу відповідач добровільно наміру не має, уникаючи зустрічей та розмов з позивачем.
За розрахунком позивача, станом на 13.09.2023 року (день подачі позову до суду): тіло позики 10 000 доларів США. Проценти: за період з 01.06.2021р. (надання позики) по 30.09.2023р. (місяць, в якому позивач звернувся до суду) 28 місяців х 500 доларів США 2 300 доларів США (сплачених процентів) = 11 700 (одинадцять тисяч сімсот) доларів США. Загальний розмір боргу складає 21 700 (двадцять одну тисячі сімсот) доларів США.
Однією з засад цивільного законодавства України, відповідно до п.п. 3, 5, 6 ст. 3 ЦК України є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Ст. 14 ЦК України закріплює положення, відповідно до яких цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.ч .1-2 ст. 202 ЦК України).
Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК України.
Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (абз.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно частин 1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Такий висновок зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.
Згідно частини 1 статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Наявність розписки у ОСОБА_1 , як позикодавця, згідно з положеннями статті 545 ЦК України, також підтверджує те, що зобов`язання з повернення позики відповідачем не виконано.
Такий висновок узгоджується з висновком, який Верховний Суд виклав у постановах у справі № 524/8813/17 від 15 травня 2019 року, у справі №308/4387/15-ц від 15 квітня 2019 року, та у справі № 372/3173/15-ц від 2 квітня 2020 року.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики.
Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постановах 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і тому позов підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що при подачі даної позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 7 935,39грн. /а.с.4/. Між позивачем та адвокатом Загарія Олександром Дмитровичем укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 28.08.2023 року /а.с.10-11/. Позивач поніс судові витрати, а саме на правничу допомогу адвоката в розмірі 9 000, 00грн., що підтверджується розрахунком судових витрат, які поніс ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом справи за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою від 11.09.2023 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру №64 від 11.09.2023 року /а.с.12-13/.
Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими доказами.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 203, 526, 527, 610, 625, 1046, 1047, 1048-1050 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК, суд,-
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , борг в розмірі 21 700 (двадцять одну тисячі сімсот) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 7 935,39грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000, 00грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду з дня проголошення рішення.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці І. В. Іщенко