ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року

м. Черкаси

справа № 699/1158/22 провадження № 22-ц/821/761/23 категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Сацик Роман Васильович

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сацика Романа Васильовича на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

20 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 червня 2012 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб між сторонами.

Від спільного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 ..

Рішенням Дарницького районного суду м Києва від 15 березня 2019 року шлюб розірвано.

Після розірвання шлюбу з відповідачем, позивачкою було укладено інший шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим її прізвище було змінено з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 .

Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року місце проживання дитини визначено з позивачкою, мамою дитини.

Під час розгляду в суді вказаної вище справи про визначення місця проживання дитини, відповідач постійно стверджував, що має місце роботи та хороший заробіток. Проте, місце роботи останнього на теперішній час не відоме.

Позивачка, як мама дитини, разом із своїм теперішнім чоловіком самостійно несуть витрати на утримання, виховання та розвиток дитини, оскільки відповідач не приймає участі в утриманні дитини.

В позовній заяві позивач просила суд ухвалити рішення про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 6 000 тис. грн., але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 6 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з відповідним позовом 20 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допущено до негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що судом під час розгляду справи було встановлено, що позивач та відповідач у справі мають спільну дитину. Дитина на теперішній час мешкає разом з позивачем, відповідач участі в утриманні дитини не бере, тому зобов`язаний сплачувати аліменти.

При визначенні розміру аліментів суд врахував матеріальний стан платника аліментів та задовольнив позовні вимоги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвоката Сацика Р.В. оскаржив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просив скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17 січня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 1 416,50 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати ухвалення рішення і до досягнення дитиною повноліття.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи, суд не врахував, що відповідач не отримував повідомлення про дату та час розгляду справи та не мав змоги надати суду докази про свої доходи. Вважає, що суд не врахував матеріальне становище платника аліментів та призначив стягнення аліментів у надмірному розмірі, що є непосильним для виконання рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено категорії справ, що відносяться до малозначних.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Підстав для застосування положень ч.3 ст.369 ЦПК України встановлено не було.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Результат аналізу вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача.

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 (а.с. 4) ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис 4698. У графі батько записано ОСОБА_2 , мати ОСОБА_7 .

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Київ від 15 березня 2019 року (а.с. 5) шлюб між сторонами у справі розірвано.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року (а.с. 6-11) визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з нею. Позивач самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини, відповідач не приймає участі в утриманні дитини, тому просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн. Вважає, що такий розмір буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Заперечуючи про позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не заперечував проти обов`язку утримувати дитину, однак зазначив, що розмір аліментів, визначений судом є надмірним для нього, тому просив зменшити розмір стягнутих аліментів до 1 416,50 грн., тобто мінімальної ставки, визначеної законом.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, син сторін ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і на момент розгляду справи про стягнення аліментів проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 не оспорює тієї обставини, що він не бере участі у вихованні та забезпеченні дитини. Він лише оспорює сам розмір аліментів та погоджується, що батько також має брати участь у вихованні дитини. До апеляційної скарги не додано ніяких доказів факту утримання ОСОБА_3 своїм батьком.

Суд апеляційної інстанції враховує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга та третя статті 11 Закону про охорону дитинства).

Згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно практики ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (Mamchur v. Ukraine, заява № 10383/09, п. 100), від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (M. S. v. Ukraine, заява № 2091/13, п. 76)).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути приділена найкращим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі Хант проти України (Hant v. Ukrainе, заява № 31111/04, п. 54)).

Оцінюючи інтереси сторін з точки зору забезпечення їх справедливого балансу, апеляційний суд враховує, що міркування дотримання мінімальних інтересів неповнолітньої дитини на отримання гарантованого законом забезпечення переважають над інтересами відповідача, що мають істотне значення.

Згідно висновку Верховного Суду, приведеного у постанові від 04 вересня 2019 року за наслідками розгляду справи № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зазначено, що аліменти - це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У такому аспекті доведенню підлягають обставини, з ким проживає дитина.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Тлумачення наведених норм СК України, зокрема, положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу».

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права).

При цьому, зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року по справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 надав суду індивідуальні відомості про застраховану особу з Пенсійного фонду України за 2002 2015 роки, в яких відображено загальний сукупний дохід відповідача за вказаний період та відрахування для пенсії.

Однак, такі відомості не можуть свідчити про реальний сукупний дохід ОСОБА_2 станом на момент розгляду справи (2022 - 2023 роки). Відповідач не скористався своїм правом на подачу доказів про розмір свого сукупного доходу за останній період, обмежившись лише подачею доказів про свій дохід за минулі періоди включно по 2015 рік. Суду також не надано доказів, що відповідач безпосередньо приймає участь у вихованні та забезпеченні дитини шляхом надання їй коштів на належне забезпечення.

Суду апеляційної інстанції взагалі не надано відповідачем документів (доказів), які б підтверджували його теперішній дійсний майновий стан (довідка про доходи, відомості про наявність або відсутність рухомого та нерухомого майна, тощо).

Тому, при перевірці правильності мотивів рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходить перш за все із забезпечення захисту інтересів дитини та вважає, що під час розгляду справи, суд першої інстанції правильно встановив ту обставину, що інтерес дитини в даному випадку переважає над інтересом сторін у справі (батька та матері) щодо здійсненням ними свого обов`язку щодо належного та достатнього забезпечення утримання дитини.

Оскільки відповідач фактично погоджується із своїм обов`язком щодо забезпечення витрат по утриманню дитини, яка проживає з матір`ю, однак не погоджується лише з розміром стягнутих з нього аліментів, саме на нього покладено обов`язок щодо спростування заявленої позивачем суми стягнення аліментів. Відповідних доказів того, що станом на 2022 2023 роки він позбавлений сплачувати визначену судом суму аліментів ОСОБА_2 не надано, а відтак ним не спростовано висновок суду щодо розміру стягнення аліментів 6 000 грн.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Такий розмір на думку колегії суддів буде забезпечувати право дитини сторін у справі на достатній рівень, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та не позбавлятиме процесуального права сторін на звернення в майбутньому з позовом про зміну розміру аліментів в разі зміни їхнього майнового стану.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сацика Романа Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 17 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 24 травня 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак