Справа № 203/5124/22
Провадження № 6/0203/594/2023
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

за участі секретаря Погрібного О.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у провадженні № 6/0203/594/2023 заяву ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року, ухваленого у цивільній справі № 203/5124/22 про стягнення на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною заявою про розстрочення виконання рішення суду від 11 квітня 2023 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 2200,00 доларів США з тих підстав, що наразі вона не працює, доходів не має, займається волонтерською діяльністю на безоплатній основі тренує та розводить службових собак для Національної гвардії України, має на утриманні хвору матір ОСОБА_4 , 1949 р.н., тому просила суд розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців по 366,7 доларів кожного 11 числа, починаючи з листопада 2023 року по квітень 2024 року.

В судовому засіданні відповідач свою заяву підтримала, вказувала на те, що кошти вона брала для підтримання здоров`я своєї вагітної доньки за кордоном, наразі її матеріальне становище значно погіршилося з початком війни, і примусове виконання рішення може призвести до того, що вона змушена буде продати усіх собак з розпліднику, з якими працює, і залишитись без будь-яких засобів до існування. Проте процедура примусового виконання, опис, продаж її майна буде займати стільки ж часу, скільки вона фактично просить для розстрочення виконання рішення, тому просила задовольнити її заяву.

Представник позивачки проти задоволення такої заяви заперечував, вказуючи на те, що заборгованість виникла задовго до початку війни, ще у 2021 році, проте відповідачка ухиляється від повернення коштів, ігнорує прохання позивачки про сплату, тоді як має нерухоме і рухоме майно, на яке приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області накладено арешт, лише після чого відповідач вийшла на зв`язок і звернулася з цією заявою, що за своїм характером не є тими виключними обставинами, що є підставою для такого розстрочення, тому просив відмовити в задоволенні заяви.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні письмові докази, матеріали справи №203/5124/22, приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики про стягнення боргу за договором позики задоволений; стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01 грудня 2020 року в розмірі 2200,00 доларів США (дві тисячі двісті доларів Сполучених Штатів Америки); стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 994, 20 грн.

Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 12 травня 2023 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом В.О. від 12 вересня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72756781 з примусового виконання виконавчого листа № 203/5123/22, виданого 01 вересня 2023 року на виконання рішення суду від 11 квітня 2023 року.

Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 ст. 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно вимог ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким положенням Кодексу кореспондують і норми ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до ч.1 якої, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Так, в своїй заяві відповідач посилалася на те, що з початком повномасштабного вторгнення військ держави-агресора російської федерації 24 лютого 2022 року відповідач повністю присвятила себе волонтерській діяльності, проте жодних доказів здійснення нею волонтерської діяльності у відповідності з Законом України «Про волонтерську діяльність» суду не надала та до заяви таких доказів не долучала. При цьому, самі по собі фотографії здійснення кінологічної діяльності не свідчать про здійснення саме волонтерської діяльності, врегульованої в Україні наведеним вище законом. Крім того, в судовому засіданні відповідач пояснила що наразі існує за кошти, отримані саме від кінологічної діяльності.

Одночасно, суд приймає до уваги, що за укладеним 01 грудня 2020 року з позивачкою договором позики відповідач мала повернути позику у сумі 2200,00 доларів США до 01 лютого 2021 року, тобто більш ніж за рік до початку запровадження воєнного стану в Україні, проте з 02 лютого 2021 року не повернула позивачці жодної суми, як і в подальшому до подання заяви про розстрочення виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд не приймає до уваги посилання відповідачки на обставини, які роблять неможливим повернення боргу.

Також, суд враховує суму боргу та те, що відповідач має на праві власності інше майно, на яке можливо звернути стягнення, проте жодних дій спрямованих на виконання рішення суду не вчиняла до часу накладення приватним виконавцем арешту на таке майно.

Доводи відповідачки про перебування у неї на утриманні матері похилого віку суд приймає до уваги, проте відзначає, що жодних доказів понесення витрат на утримання матері та тяжкість її хвороби, що тягнула б істотні витрати на лікування, суду не надані.

Крім того, відповідач, вказую на те, що наразі вона є безробітною доказів перебування на облік у центрі зайнятості з метою пошуку роботи суду не надала, у зв`язку з чим доводи останньої про складність у працевлаштуванні суд відхиляє.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 і ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Зазначений принцип є одним із основоположних у цивільному процесі та закріплений ст.14 ЦПК України.

Європейським судом з прав людини, судова практика якого за ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, неодноразово наголошувалося у своїх рішеннях, що обов`язковість судових рішень гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, оскільки у протилежному випадку право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін (рішення ОСОБА_5 проти України від 15 січня 2010 року).

За наведених обставин та вимог закону, зважаючи на принцип обов`язковості судового рішення та приймаючи до уваги, що розстрочка виконання судового рішення є винятковим заходом зумовленим виключними обставинами, яких заявником не доведено доказами згідно вимог ст.ст.77-80 ЦПК України, суд приходить до висновку по відмову у задоволенні даної заяви.

Керуючись статтями 258-261, 435 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року, ухваленого у цивільній справі № 203/5124/22 про стягнення на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання). Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повна ухвала складена і підписана 22 листопада 2023 року.

Суддя О. В. Колесніченко