КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року місто Київ

Справа 367/4554/2022

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7630/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Желепи О.В.,суддів:Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання Ковальова В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського районного суду Київської області від 27 лютого 2023 року ( ухваленого у складі судді Одарюк М.П., інформація щодо дати складання повного судового рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Ірпінський міський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, звільнення від сплати заборгованості та припинення стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

3 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Ірпінський МВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист у справі №367/2293/18, виданий Ірпінським міським судом Київської області 11 січня 2019 року та припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3500 грн. з 30 березня 2018 року і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- усі суми коштів, нараховані на підставі вказаного виконавчого листа у справі №367/2293/18 в ході виконавчого провадження №58092892 та які не сплачені ОСОБА_1 вважати такими що не підлягають до стягнення з нього.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 11 січня 2019 року Ірпінським міським судом Київської області видано виконавчий лист у справі №367/2293/18 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3500 грн. з 30 березня 2018 року і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16 січня 2022 року Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №58092892.

15 серпня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області задовольнив позов ОСОБА_1 та виключив відомості про батьківство позивача, як батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису №55 від 27 вересня 2011 року, внесеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, рішення суду набрало чинності 15 вересня 2022 року.

Тому вважає, що обов`язок зі сплати аліментів у нього відсутній, а тому звернувся із даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Ірпінського районного суду Київської області від 27 лютого 2023 року в задоволенні позовної заяви відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 17 березня 2023 року подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ірпінського районного суду Київської області від 27 лютого 2023 року.

Вказує, що рішення суду прийнято за не повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Зазначає, що з моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів істотно змінилася обставини, що існували на час його прийняття, зокрема, позивач не є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рішенням по справі№367/6259/19, а тому у позивача відсутній обов`язок щодо його утримання, а тому позивач вважає, що вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа у справі № 367/2293/18 від 11 січня 2019 року підлягає задоволенню.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та встановлено учасникам справи строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу в п`ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали.

Від учасників справі відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідачка до суду не з`явилась про розгляд справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про причини не вручення судової повістки через відсутність за адресою місця проживання, що у відповідності із п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням особи.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав, що вимога позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа №367/2293/18, виданого на виконання рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2019 року, зміненого постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Однак, колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 січня 2019 року Ірпінським міським судом Київської області видано виконавчий лист у справі №367/2293/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3500 грн. з 30 березня 2018 року і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

16 січня 2022 року Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №58092892 (а.с. 7).

15 серпня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області задовольнив позов ОСОБА_1 та виключив відомості про батьківство позивача, як батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису №55 від 27 вересня 2011 року, внесеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, рішення суду набрало чинності 15 вересня 2022 року (а.с. 15-17).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №58092892 від 19 жовтня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 30 вересня 2022 року становить 56000 грн. (а.с. 60-61).

Судом вірно вказано, що вимога позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, однак суд ухвалюючи рішення по даній справі не звернув увагу на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №465/7682/13-ц від 18 грудня 2019 року.

Оскарження батьківства батьком після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів не є тією обставиною, яка відповідно до норм ЦПК України, визначена як підстава для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

- Відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що окрім вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, позивачем було також заявлено позовну вимогу про припинення стягнення аліментів за виконавчим листом та позовну вимогу про звільнення від сплати заборгованості, яка була викладена позивачем таким чином: " усі суми коштів, нараховані на підставі вказаного виконавчого листа у справі №367/2293/18 в ході виконавчого провадження №58092892 та які не сплачені ОСОБА_1 вважати такими що не підлягають до стягнення з нього".

Тобто, суд першої інстанції не вірно встановив правовідносини, що виникли між сторонами та не розглянув усі позовні вимоги, які були заявлені позивачем та які підлягають розгляду саме в позовному провадженні.

Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.

За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.

Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає.

За змістом статті 180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою, зокрема, для звільнення від сплати періодичних платежів, до яких входять також і аліментні зобов`язання.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається особа, значення для звільнення від сплати присуджених судом періодичних платежів, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

У справі, яка переглядається, заявник посилався як на обставину, для визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню, на відсутність обов`язку зі сплати аліментів у зв`язку з тим, що судовим рішенням виключено з актового запису про народження дитини відомості про нього як батька.

Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача заявника як батька дитини є, зокрема, відсутність у ОСОБА_1 від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитини, оскільки за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки.

Отже, виключення запису про батьківство заявника є обставиною, для звільнення позивача від сплати аліментів у розумінні частини четвертої статті 273 ЦПК України, а також, відповідно до ч 2 ст.197 СК України, підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилася за період, коли він був записаний батьком дітей.

Вказане узгоджується з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 511/219/18, від 21 липня 2021 року у справі №477/1165/20.

Однак матеріали справи не містять доказів помилковості видачі виконавчого листа.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність кровної спорідненості, а саме те, що позивач не є біологічним батьком дитини, тому відсутність у нього обов`язку щодо утримання дитини до повноліття, не є підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки встановлення відповідних підстав для відсутності чи припинення цивільно-правових зобов`язань, з урахуванням встановленого судом відповідного обов`язку по сплаті аліментів, підлягають вирішенню шляхом звернення до суду з відповідним позовом, а не в порядку визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Разом з цим колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із позовними вимогами в яких також просив : усі суми коштів, нараховані на підставі вказаного виконавчого листа у справі №367/2293/18 в ході виконавчого провадження №58092892 та які не сплачені ОСОБА_1 вважати такими що не підлягають до стягнення з нього.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме па «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу juranovit curia.

Такий правовий висновок вказаний у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі №904/5726/19 (провадження №12-95гс20).

Як вбачається зі змісту позовних вимог, фактично предметом позову є звільнення ОСОБА_1 від заборгованості за виконавчим листом №367/2293/18 виданим Ірпінським міським судом Київської області 11 січня 2019 року та припинення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3500 грн. з 30 березня 2018 року і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тому враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що вимоги позивача про звільнення його від заборгованості за виконавчим листом №367/2293/18 виданого Ірпінським міським судом Київської області 11 січня 2019 року та припинення стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3500 грн. з 30 березня 2018 року і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягають задоволенню.

При цьому в даному випадку колегія суддів не виходить за межі позовних вимог, оскільки позивач просив припинити стягнення з нього аліментів та не стягувати вже нараховані до виплати суми, тобто просив звільнити від заборгованості.

За правилами ч.1 ст.376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до положень ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Не розглянувши всі заявлені позовні вимоги, суд порушив норми процесуального права, передбачені ст. 263 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звільнення позивача від заборгованості по аліментах та припинення стягнення аліментів з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського районного суду Київської області від 27 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звільнення позивача від заборгованості по аліментах та припинення стягнення аліментів скасувати з ухваленням нового рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Ірпінський міський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення позивача від заборгованості по аліментах та припинення стягнення аліментів - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за виконавчим листом №367/2293/18 виданим Ірпінським міським судом Київської області 11 січня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3500 грн щомісячно починаючи з 30 березня 2018 року і до досягнення повнолітня дитиною, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнутих рішенням Київського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року в справі №367/2293/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2023 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна