Справа № 462/723/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3146/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.І.

З участю скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 462/723/13-ц за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 06 грудня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на незаконні рішення, дії та бездіяльність Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)-

в с т а н о в и в :

08.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльність державного виконавця та його керівників щодо невиконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04.04.2013 року у справі № 462/723/13-ц та закінчення виконавчого провадження ВП № 40665817 без виконання рішення суду.

Просив зобов`язати суб`єктів оскарження виконати рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04.04.2013 року, справа № 462/723/13-ц, яке набрало законної сили, усунути порушення (поновити тривале порушене право заявника) та зобов`язати вжити всі заходи для виконання зазначеного рішення суду.

Просив суд винести окрему ухвалу за фактом виявлення умисного невиконання судового рішення, що набрало законної сили та перешкоджання його виконанню посадовими особами суб`єктів оскарження.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 06 грудня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на незаконні рішення, дії та бездіяльність Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, яке суперечить ст.129-І Конституції України, ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», п.п. 1,4ст.82 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що 04.04.2013 року Залізничний районний суд м.Львова (справа № 462/723/13-ц) вирішив стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» 35 506,60 грн. різниці середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації за період з 07.11.2007 року по 30.01.2013 року . Зазначене рішення суду набрало законної сили 24.09.2013 року.

01.11.2013 року судом видано виконавчий лист, який переданий на виконання в Залізничний відділ державної виконавчої служби ЛМЮ. На даний час рішення суду не виконано.

23.12.2013 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 40665817 без виконання рішення суду на підставі рішення від 03.11.2011 року, яким Міністерство інфраструктури України припинило шляхом ліквідації державне підприємство «Львівські авіалінії» (підстава:наказ №496 від 03 листопада 2011 року). Ліквідатором ДАП «Львівські авіалінії» призначено Кальмука Н.Б.

У відповідності до пункту 7 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору), тобто у разі ліквідації боржника-юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (або ліквідатору).

За фактом невиконання судового рішення звертався із заявою від 22.07.2015 року в Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та 04.08.2015 року отримав відповідь від 27.07.2015 року № С-691/09, якою відмовлено у задоволенні заяви.

05.08.2015 року звертався зі скаргою в суд на рішення та бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, однак ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 07.10.2015 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05.11.2015 року відмовлено у задоволенні скарги.

Аналогічно було відмовлено ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01.12.2015 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19.09.2016 року про визнання незаконними дій державного виконавця щодо невиконання судового рішення, закриття провадження без виконання судового рішення.

Вищеназвані ухвали суду першої та апеляційної інстанції залишені без змін постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.10.2016 року.

30.10.2020 року Залізничним районним судом м.Львова винесено ухвалу про визнання неправомірними дій начальника ЗМУ МЮУ (м.Львів) Добоша Ю.О. та його підлеглих Залізничного ВДВС м.Львова щодо невиконання рішення від 04.04.2013 року Залізничного районного суду м.Львова у зазначеній справі та закінчення виконавчого провадження ВП № 40665817, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 06.07.2021 року, однак зазначені ухвали скасовано Верховним Судом 04.05.2022 року.

Зазначає, що відносно державного підприємства «Львівські авіалінії», який є боржником по невиплаті заробітної плати, не призначалися процедури для відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Господарський суд не приймав жодних рішень, не було санації і процедур банкрутства, не призначався ліквідатор, підприємство не зняте з реєстрації.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити рішення про задоволення його скарги в повному обсязі.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із статтею 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 9 частини першої статті 129 Конституції України прописано, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене конституційне положення відображено у статті 18 ЦПК, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України- і за її межами.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04.04.2013 року у справі № 462/723/13-ц стягнуто із ДАП «Львівські авіалінії на користь ОСОБА_1 35 506,60 грн. різниці середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації за період з 07.11.2007 року по 30.01.2013 року.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 24.09.2013 року та 01.11.2013 року видано виконавчий лист, який передано на виконання у Залізничний ВДВС ЛМУЮ.

12.11.2013 року Залізничним ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 40665817.

23.12.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №40665817 без виконання рішення суду.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 04.06.2014 року (Справа № 462/723/13-ц) у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця та начальника Залізничного ВДВС ЛМУЮ щодо постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 40665817 від 23.12.2013 року відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18.07.2014 року ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 04.06.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 04.06.2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18.07.2014 року залишено без змін.

Повторне звернення в суд із скаргою з приводу невиконання рішення суду від 04.04.2013 року мало місце у 2015 році з участю Вільної професійної спілки інженерно-технічних працівників ДП «Львівські авіалінії», однак у задоволенні скарг було відмовлено як судом першої інстанції так і апеляційним судом.

В подальшому стягувач ОСОБА_1 оскаржував дії державного виконавця з приводу невиконання рішення суду від 04.04.2013 року у справі № 462/723/13ц та Залізничним районним судом м.Львова 30 жовтня 2020 року прийнято ухвалу, якою визнано неправомірними дії начальника ЗМУ МЮУ (м.Львів) щодо невиконання рішення від 04.04.2013 року Залізничного районного суду м.Львова, справа № 462/723/13-ц та закінчення виконавчого провадження ВП № 40665817 без виконання рішення суду; скасував постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 40665817 та зобов`язав начальника ЗМУ МЮ (м.Львів) та його підлеглих Залізничного відділу ДВС м.Львова щодо невиконання рішення від 04.04.2013 року Залізничного районного суду м.Львова у справі №462/723/13ц та закінчення виконавчого провадження ВП № 40665817 без виконання рішення суду, усунути порушення ( поновити порушене право заявника) та зобов`язати вжити всі заходи для виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року зазначена ухвала залишена без змін.

04 травня 2022 року Верховний Суд своєю постановою скасував постанову Залізничного районного суду м.Львова від 30 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 40665817 та закрив провадження у справі.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 30 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій начальника ЗМУ МЮ (м.Львів) та його підлеглих Залізничного відділу ДВС м.Львів щодо невиконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04 квітня 20213 року (справа № 462/723/13ц) та закінчення виконавчого провадження ВП № 40665817 без виконання рішення суду і зобов`язання вказаних осіб вжити всі заходи для виконання рішення суду, яке набрало законної сили, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 . Залізничний районний суд м.Львова в Ухвалі від 06 грудня 2022 року, яка оскаржується, прописав, що постанова Верховного Суду від 04 травня 2022 року має преюдиціальне значення, а тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконними рішень, дій та бездіяльність Залізничного відділу ДВС у м.Львові ЗМУ МЮУ (м.Львів).

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

ЄСПЛ у пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» прописав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення ЄСПЛ у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

За змістом пункту 7 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» ( у редакції, чинній на час винесення постанови) виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом, а не здійсненні процедури ліквідації юридичної особи.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 10 січня 2023 року у справі № 462/629/20, провадження № 61-15283св21, від 01 лютого 2023 року у справі № 2-447/11 провадження № 61-20733св21 предметом розгляду якої були аналогічні правовідносини між тими з сторонами.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є: державний орган, державне підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Враховуючи те, що предметом заборгованості є заробітна плата, а боржником державне підприємство, яке не оскаржує ухвалені у цій справі судові рішення , колегія суддів, слідуючи правовій позиції Верховного Суду вважає, що порушене право стягувача ОСОБА_1 на отримання заробітної плати та виконання на його користь рішення суду.

Відповідно до статті 376 ч.1 п.п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із врахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала від 06 грудня 2022 року підлягає до скасування та постановлення рішення про часткове задоволення апеляційної скарги скаржника ОСОБА_1 .

Щодо вимог апеляційної скарги про постановлення окремої ухвали щодо умисного невиконання судового рішення та перешкоджання його виконанню посадовими особами суб`єктів оскарження, колегія суддів зазначає, що при розгляді скарги не встановлено умислу посадових осіб з приводу невиконання рішення суду від 04.04.2013 року.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ; 447 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 06 грудня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Залізничного ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та його керівників щодо закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04 квітня 2013 року (справа № 462/723/13ц) про стягнення на користь ОСОБА_1 з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» 35 506,60 грн. різниці середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації за період з 07 листопада 2007 року по 30 січня 2013 року (виконавче провадження ВП 462/723/13ц).

Скасувати постанову Залізничного ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 23 грудня 2013 року про закінчення виконавчого провадження ВП №40665817 без виконання рішення суду.

Зобов`язати державного виконавця усунути порушення і здійснити виконання зазначеного рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 травня 2023 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк