Номер провадження: 22-ц/813/5175/23
Справа № 522/120/14-ц
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю.,

учасники справи:

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2022 року, постановлену у складі судді Шенцевої О.П., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі заяву представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про поновлення строків для пред`явлення виконавчих листів до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заявлених вимог та рух провадження

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 30.09.2022 року заява представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про поновлення строків для пред`явлення виконавчих листів до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О.П. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, був задоволений. Рішення набуло чинності та на його виконання були видані виконавчі листи.

Короткий зміст ухвали суду

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2022 року заяву представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про поновлення строків для пред`явлення виконавчих листів до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Поновлено строк Акціонерному товариству «Укрсиббанк» для пред`явлення виконавчих листів у справі 522/120/14-ц, за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що пропуск строку на пред`явлення виконавчого листа по цивільній справі №522/120/14-ц унеможливлює виконати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.03.2011 року.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , 01 березня 2023 року звернувся безпосередньо до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив скасувати оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що Акціонерне товариство «Укрсиббанк» з заявою, в якій просило поновити строк Акціонерному товариству «Укрсиббанк» для пред?явлення виконавчих листів у справі 522/120/14-ц. за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обгрунтування заяви, заявник посилається на те, що 30.08.2016 Приморським районним судом м. Одеси видано чотири виконавчі листи по справі N° 522/120/14-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () суму заборгованості за кредитним договором з повернення кредиту № від 11 травня 2007 року у розмірі 29492 (двадцять дев?ять тисяч чотириста дев?яносто два) доларів США 52 центів й 28416 (двадцять вісім тисяч чотириста шістнадцять) гривень 40 копійок, та стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () судові витрати у сумі 2641,5 гривень за сплачений судовий збір. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2016 року було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором з повернення кредиту No0 від 11 травня 2007 року у розмірі 29492 (двадцять дев?ять тисяч чотириста дев?яносто два) доларів США 52 центів й 28416 (двадцять вісім тисяч чотириста шістнадцять) гривень 40 копійок та стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () судові витрати у сумі 2641,5 гривень за сплачений судовий збір. На виконання вказаного рішення видано виконавчі листи від 30.08.2016 та встановлено строк пред`явлення його до виконання - до 09.08.2017. Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 19.09.2016 з виконання виконавчих листів № 522/120/14-ц відкрито виконавчі провадження №52273511, № 52274102, № 522734753, № 52274596. 14.03.2019 року вказані виконавчі листи було повернуто Другим Приморським ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області (нині Другий Приморський ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі того, що у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров?я, у зв?язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Виконавчий лист щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перебував на виконанні у Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, який було повернуто стягувачеві відповідно до постанови про повернення виконавчого листа від 14.03.2019 року. Стягувач вказує, що строк пред?явлення виконавчого листа до виконання був встановлений до 14.03.2022 року. Враховуючи вищевикладене, ПАТ «УкрСиббанк» вважає, що на сьогоднішній день строк пред`явлення виконавчого листа № 522/120/14-ц щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 сплив з причин, що не залежали від самого Стягувача, а саме через військову агресію Російської Федерації та запровадження воєнного стану. Але, дані доводи Стягувача є безпідставними, з огляду на те, що виконавчі листи мали бути пред?явлений до 14.03.2022 року, військова агресія Російської Федерації розпочалась 24 лютого 2022 року. Таким чином протягом 2 років 11 місяців, а саме з 14.03.2019 року до 23.02.2022 року у Стягувача не виникало необхідності та бажання пред?явити виконавчі листи до виконання, як і не виникло необхідності на протязі 8 місяців, тобто з 23.02.2022 30.09.2022 року, звернутися до суду з заявою про поновлення строків для пред?явлення виконавчих листів до виконання, що свідчить про зловживання ПАТ «УкрСиббанк» його обов`язками та правами. Посилання ПАТ «УкрСиббанк» на те, що було пропущено строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, у зв`язку з военними діями з 24 лютого 2022 є необґрунтованими, враховуючи те, що стягувач не вчинив жодних дій щодо пред?явлення виконавчого листа до виконання у виконавчу службу, не цікавився ходом виконання судового рішення. Щодо посилання скаржника на запровадження в Україні воєнного стану на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, як поважну причину пропуску строку для подачі заяви про поновлення строків для пред?явлення виконавчих листів до виконання, слід зазначити наступне. Посилання Стягувача на неможливість звернутись до суду, через продовження воєнного стану тричі (до 25 квітня, до 25 травня та 23 серпня 2022 року) також є необґрунтованими та штучними, беручи до уваги те, що воєнний стан було продовжено до 21 листопада 2021 року, до 19 лютого 2023 року а згодом і до 20 травня 2023 року. Зазначав, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків у судових справах. Так, у випадку пропуску строку є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами). У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави. Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об?єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Також слід відмити, що заявник в судове засідання не з?явився, повідомлений належним чином, про причини не явки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Також, посилання стягувача на те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущений з поважних причин не підтверджуються належними та допустимими доказами. Таким чином, при зверненні до суду з заявою про поновлення строку виконавчого документу, стягувачем не надано доказів на підтвердження поважності пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Тому, заява стягувача про поновлення строку виконавчого документу задоволеною не підлягає. Необґрунтованою є заява в частині поновлення строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, з заявою про поновлення строку на пред`явленя його до виконання заявник звернувся до суду лише у вересні 2022 року, при цьому причина такого тривалого зволікання на звернення до суду нічим не обґрунтована. У зв?язку з тим, що не встановлено поважність причин пропуску строків пред?явлення до виконання виконавчого документу, заявник жодних належних доказів на підтвердження своїх вимог заяви в цій частині не надав можна прийти до висновку про відсутність підстав для поновлення строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання.

Позиція позивача у справі

Не погодившись з доводами апеляційної скарги, позивач у справі звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2022 року без задоволення а судове рішення без змін.

Обґрунтовувати такий відзив позивач зазначав, що відповідно до ч.1, п.1 ч.4, ч.5, ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки пред?явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред?явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв?язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред?явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Враховуючи вище викладене, беручи до уваги, що 14.03.2019р. по боржниках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 державним виконавцем Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області було винесено постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, що в свою чергу свідчить про те, що строк пред?явлення виконавчих документів до виконання переривався, відповідно виконавчі листи № 522/120/14-ц могли бути пред?явленими до виконання до 14.03.2022 р., без поновлення строку. Проте, виконавчі листи № 522/120/14-ц по боржниках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не були повторно пред?явлені у березні 2022 року, через військову агресію Російської Федерації проти України, розпочату 24 лютого 2022 року. У зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України No 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення указом президента No 64 військового становища з 5:30 ранку 24 лютого терміном на 30 діб. Листом N° 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року ТПШ України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є падзвичайними, невідворотними (гіперпосилання: https://ucci.org.ua/press-center/ucci-news/protsedura-zasvidchennia-fors mazhor

nikh-obstavin-z-28-02-2022). Станом на дату подання заяви (22.09.2022р.) про поновлення строків для пред?явлення виконавчих листів до виконання, в Україні діяв воєнний стан, який було продовжено з 05:30 23.08.2022 р. строком на 90 діб (Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 р. № 573/2022, затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 р. № 2500-IX). В умовах воєнного стану пересування обмежене. Періодично відбувається оголошення повітряної тривоги, пересування між населеними пунктами, особливо міжрайонного та між обласного сполучення може нести непередбачувані ризики або навіть загрозу життю, оскільки неможливо передбачити якими будуть дії окупанта. Вказані обставини свідчать про наявність поважних причин до пропуску строків пред?явлення виконавчих документів до виконання. Відповідно до ЗУ Про внесення зміни до розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 15.03.2022р. - «визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану».

Тобто, законодавець передбачив переривання строків до скасування воєнного стану. Проте, згідно ст. 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі» відповідно, стягувач не мав змоги пред?явити виконавчі документи № 522/120/14-ц по боржниках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконання на підставі вище зазначеного закону. Таким чипом, заявник був позбавлений прав, гарантованих йому Конституцісю України та іншими нормативно-правовими актами, стосовно повного та належного виконання рішення, які об?єктивно не залежали від його волі. Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред?явлення виконавчого документу до виконання з причин, визнаних сулом поважними, пропутений строк може бути поновлено. Відмова у поновленні строку для пред?явлення виконавчого документа до виконання перешкоджає АТ «УКРСИББАНК» в реалізації права на примусове виконання рішення в межах виконавчого провадження. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-p/2012 від 13.12.2012 р... зазначив, що виконання судового рішення є невід?ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. В рішенні №5-рп/2013 від 26.06.2013 р. Конституційний Суд України вказав, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина. а обов?язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід?ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості передбачає зобов?язання адміністративних органів виконувати рішення. Відповідно до положень Конституції України та ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов?язковими для виконання. Невиконания судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконання судових рішень покладено законом на Державну виконавчу службу України, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження». Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують: Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов?язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду. тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов?язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і. водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов?язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду». Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 п. 36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29.07.1998, п. 37). Виконання судового рішення є невід?ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямований на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних і юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Проте, на сьогоднішній день, рішення суду не виконано, а сплив строку для пред?явлення виконавчих документів до виконання не давав можливості AT «УКРСИББАНК» захистити своє право шляхом подання вище зазначених виконавчих документів до органу державної виконавчої служби. Саме тому АТ «УКРСИББАНК» звернулось до суду про поновлення строку пред' явлення виконавчих листів до виконання. Окремо слід зауважити, що Главою 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов?язання, проте, жодною нормою даної Глави пропуск кредитором (стягувачем) строку для пред?явлення виконавчого документа до виконання не визначається в якості такої підстави. Тобто, пропуск строку на пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на виконання судового рішення, ніяким чином не має наслідком припинення зобов?язання боржника, виконання якого залишається обов?язковим для останнього в силу приписів статті 525, 526 ЦК України. На підставі вищезазначеного можна дійти до висновку, що Приморський районний суду м. Одеси задовольнив заяву представника банку про поновлення строків для пред?явлення виконавчих листів до виконання правомірно з урахуванням всіх обставин справи та чинного законодавства.

Явка сторін

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. Апелянт поштовим повідомленням якє повернулось до суду з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою. Представник банку просив розглянути справу без його участі. В силу вимог діючого ЦПК України судова колегія вирішила розглянути справу.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.4, ч.5, ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки пред?явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред?явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв?язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред?явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

14.03.2019р. по боржниках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 державним виконавцем Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області було винесено постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, що в свою чергу свідчить про те, що строк пред?явлення виконавчих документів до виконання переривався, відповідно виконавчі листи № 522/120/14-ц могли бути пред?явленими до виконання до 14.03.2022 р., без поновлення строку.

Проте, виконавчі листи № 522/120/14-ц по боржниках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не були повторно пред?явлені у березні 2022 року, через військову агресію Російської Федерації проти України, розпочату 24 лютого 2022 року. У зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення указом президента № 64 військового становища з 5:30 ранку 24 лютого терміном на 30 діб. Листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними (гіперпосилання: https://ucci.org.ua/press-center/ucci-news

/protsedura-zasvidchennia-forsmazhornikh-obstavin-z-28-02-2022).

Станом на дату подання заяви (22.09.2022р.) про поновлення строків для пред?явлення виконавчих листів до виконання, в Україні діяв воєнний стан, який було продовжено з 05:30 23.08.2022 р. строком на 90 діб (Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 р. № 573/2022, затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 р. № 2500-IX).

В умовах воєнного стану пересування обмежене. Періодично відбувається оголошення повітряної тривоги, пересування між населеними пунктами, особливо міжрайонного та між обласного сполучення може нести непередбачувані ризики або навіть загрозу життю, оскільки неможливо передбачити якими будуть дії окупанта.

Вказані обставини свідчать про наявність поважних причин до пропуску строків пред?явлення виконавчих документів до виконання. Відповідно до ЗУ Про внесення зміни до розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 15.03.2022р. - «визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану».

Тобто, законодавець передбачив переривання строків до скасування воєнного стану. Проте, згідно ст. 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі» відповідно, стягувач не мав змоги пред?явити виконавчі документи № 522/120/14-ц по боржниках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконання на підставі вище зазначеного закону.

Таким чином, заявник був позбавлений прав, гарантованих йому Конституцісю України та іншими нормативно-правовими актами, стосовно повного та належного виконання рішення, які об?єктивно не залежали від його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред?явлення виконавчого документу до виконання з причин, визнаних сулом поважними, пропутений строк може бути поновлено.

Відмова у поновленні строку для пред?явлення виконавчого документа до виконання перешкоджає АТ «УКРСИББАНК» в реалізації права на примусове виконання рішення в межах виконавчого провадження. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-p/2012 від 13.12.2012 р... зазначив, що виконання судового рішення є невід?ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

В рішенні №5-рп/2013 від 26.06.2013 р. Конституційний Суд України вказав, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина. а обов?язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід?ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості передбачає зобов?язання адміністративних органів виконувати рішення.

Відповідно до положень Конституції України та ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов?язковими для виконання. Невиконания судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судових рішень покладено законом на Державну виконавчу службу України, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження». Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують: Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов?язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду. тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов?язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і. водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов?язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 п. 36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.

Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29.07.1998, п. 37). Виконання судового рішення є невід?ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямований на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних і юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Застосовуючи практику ЄСПЛ судова колегія вважає що поновлення строку буде пропорційним тієй обставині, що на сьогоднішній день, рішення суду не виконано, а сплив строку для пред?явлення виконавчих документів до виконання не давав можливості AT «УКРСИББАНК» захистити своє право шляхом подання вище зазначених виконавчих документів до органу державної виконавчої служби, у випадку відмови судова колегія вважає що буде порушення ст.1 Протоколу . Саме тому АТ «УКРСИББАНК» звернулось до суду про поновлення строку пред' явлення виконавчих листів до виконання.

Окремо слід зауважити, що Главою 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов?язання, проте, жодною нормою даної Глави пропуск кредитором (стягувачем) строку для пред?явлення виконавчого документа до виконання не визначається в якості такої підстави. Тобто, пропуск строку на пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на виконання судового рішення, ніяким чином не має наслідком припинення зобов?язання боржника, виконання якого залишається обов?язковим для останнього в силу приписів статті 525, 526 ЦК України.

На підставі вищезазначеного судова колегія прийшла висновку, що Приморський районний суду м. Одеси задовольнив заяву представника банку про поновлення строків для пред?явлення виконавчих листів до виконання правомірно з урахуванням всіх обставин справи та чинного законодавства.

Доводи апелянта про те, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків у судових справах, не відповідає нормам діючого закону а тому є непррийнятним.

Так 15 березня 2022 року були винесені зміни до розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про виконавче провадження" відповідно до яких строки переиваються та встановлюються з дня припинення або скасування військового стану.

На думку колегії суддів виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд, однак на сьогодні остаточне судове рішення не виконане і відмова у поновлені строку порушила би принцип пропорційності та юридичної визначеності без дотримання яких неможливий справедливий розгляд судом.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною скаржника не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2022 року залишити без змін

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко