РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.,

секретар судового засідання - Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумов Віталій Володимирович про усунення від права на спадкування, -

встановив:

02 серпня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумов Віталій Володимирович про усунення від права на спадкування, у якому просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_4 , яка мала 1 групу інвалідності довічно у зв`язку з діагнозом - розсіяний склероз, та потребувала постійного догляду та надання сторонньої допомоги, яку надавав батько ОСОБА_3 .

У 2004 році відповідачка переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації та, за наявною у позивача інформацією, отримала громадянство іншої держави, при цьому не відмовлялася від українського громадянства.

Після від`їзду відповідачки самопочуття матері погіршилося і позивач був вимушений допомагати батьку за її доглядом.

У 2011 році батько вимушено переїхав проживати у смт Бишів Київської області та доглядати за своєю матір`ю у зв`язку з хворобою.

Відповідачка відмовила позивачу у наданні як фінансової так і фізичної допомоги по догляду за матір`ю. Відтоді ОСОБА_1 самостійно доглядав за матір`ю, купував необхідні медикаменти, продукти харчування та речі.

Померла ОСОБА_4 спілкувалася з донькою за допомогою додатку «Скайп». Приїжджаючи до Києва у 2014, 2015, 2018 роках, ОСОБА_2 не надавала матері належної допомоги.

З 2014 по 2017 роки матір проживала у місті Суми у своєї сестри, а останні роки з позивачем. Після смерті матері, позивач зв`язався з відповідачкою та повідомив про її смерть, остання приїхала на похорони, але похованням не займалася, фінансової допомоги не надала.

Наразі відповідачка має намір вступити у право спадкування на майно покійної ОСОБА_4 .

Оскільки спадкодавець потребувала допомоги відповідача, а вона маючи можливість надати її, ухилилася від цього обов`язку, позивач вважає, що на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України ОСОБА_2 має бути усунена від права на спадкування за законом щодо спадщини, яка відкрилася після смерті матері.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 02.08.2021 року цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

16 лютого 2022 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що мати не весь час з моменту отримання інвалідності була безпорадною, з 2002 по 2017-2018 роки працювала та могла себе утримувати. Відповідачка піклувалася про матір до її смерті, навіть після від`їзду. У 2008 році, коли здоров`я ОСОБА_4 погіршилося, відповідачка купила їй візок вартістю близько 2000 дол. США. ОСОБА_2 приїздила до матері один-два рази на рік. Позивач ніколи не зв`язувався з відповідачкою, та не прохав допомоги для матері; не купував їй продукти харчування, ліки. Все це померлій приносили сусіди і батькова двоюрідна сестра, а з часом служби доставки. До переїзду матері в м.Суми придбала їй гідромасажний бокс, кондиціонер. При перевезенні матері до сестри відповідачка замовляла спец-вагон на Укрзалізниці. Під час її проживання у Сумах купувала крісло-каталку, інвалідний стілець-туалет, функціональне ліжко та матрац, стілець для душа, оздоровчий прибор, декілька ноутбуків для спілкування, медикаменти.

Повідомив, що позивач та батько не повідомили ОСОБА_2 про інсульт матері. Про це вона дізналася від двоюрідної сестри ОСОБА_5

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовилися від допомоги відповідачки на поховання матері, сказавши, що їм надали матеріальну допомогу на роботі, і взяли лише 1000,00 грн. Відповідачка оплатила службу в церкві та купила продукти на 40 день. Місяць утримувала батька, який залишився без грошей.

Таким чином, вважає твердження позивача надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

27 травня 2022 року представниця позивача подала відповідь на відзив, у якому позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Вказала, що ОСОБА_4 з 2000 року тяжко пересувалася, ходила з палицею. Твердження відповідача, що мати мала змогу доглядати за собою, що лише у 2008 році їй стало важче ходити та знадобилася стороння допомога, що вона працювала по 2018 рік, не відповідають дійсності та спростовуються довідкою Солом`янського МСЕК від 28 серпня 2003 року. До 2011 року ОСОБА_3 проживав разом з дружиною та позивачем, доглядав за ОСОБА_4 . Позивач неодноразово просив як відповідача, так і матір, щоб вона телефонувала доньці і просила допомоги, однак ОСОБА_2 допомоги не надавала. У травні 2019 року позивач зламав ногу та не міг доглядати матір, остання просила доньку приїхати та допомогти. Однак, відповідачка відмовилася.

При наявності гострої необхідності у догляді за хворою матір`ю, за відсутності у позивача об`єктивної можливості доглядати за нею (перебування на роботі), ОСОБА_2 не приїздила та не доглядала за нею. З 2015 року відповідачка жодного разу не приїздила до матері, допомоги не надавала.

Крім того, саме позивач, а не відповідачка допомагали перевозити матір до міста Суми, і не в окремому вагоні, а в купе. Доказів на підтвердження купівлі обладнання, зазначеного у відзиві, відповідачка не надає, що ставить під сумнів дійсність таких витрат.

Позивач, проживаючи з матір`ю, працював весь час, виховував неповнолітнього сина, доглядав за матір`ю в міру своїх можливостей, вимушений був постійно просити допомоги у родичів. Однак, відповідачка, як рідна донька померлої, не маючи дітей, маючи можливості, фактично самоусунулася від догляду за матір`ю, поклавши весь тягар догляду на інших членів сім`ї. Батько ОСОБА_6 допомагав по мірі можливості, ніколи не відмовляв у допомозі.

Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 01 червня 2022 року, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та витребування доказів.

21 червня 2022 року від представника відповідачки надійшло заперечення на відповідь, у якому доводи позивача вважав безпідставними та просив відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві.

18 серпня 2022 року надійшли письмові пояснення представника позивача, за змістом якого, представник позовні вимоги підтримала, з підстав, зазначених у раніше поданих заявах.

Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 29 вересня 2022 року, закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, з підстав, викладених у раніше поданих заявах по суті справи.

У судовому засіданні представник відповідачки заперечив проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у раніше поданих заявах по суті справи.

Третя особа ОСОБА_3 підтримав доводи позивача та просив позовні вимоги задовольнити

Державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумов Віталій Володимирович в судове засідання не з`явився, завідувач П`ятої Київської державної нотаріальної контори подав заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 25 травня 2021 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №511.

На день смерті ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва від 09 червня 2021 року.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 січня 2001 року органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в рівних долях.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №65532171 від 10.07.2021 року інформація про заповіти, складені ОСОБА_4 відсутня.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України та видачі відповідного свідоцтва.

За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 ЦК України встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини.

10 липня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті дружини - ОСОБА_4 .

На підставі вказаної заяви державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 448/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 14 жовтня 1978 року сільським РАЦС с. Ободи Білопольського району Сумської області, актовий запис №21.

10 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері - ОСОБА_4 .

Факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 05 червня 2021 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1721 від 27 липня 1979 року.

10 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері - ОСОБА_4 .

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 15 квітня 1993 року, актовий запис №2849.

За ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на ті обставини, що перед смертю мати була у безпорадному стані та потребувала допомоги та догляду.

Відповідно до Довідки серії КИ-1 №068024 ОСОБА_4 з 28 серпня 2003 року встановлено першу групу інвалідності. Померла потребувала постійного стороннього догляду.

Позивач тривалий час опікувався матір`ю, ніс витрати на її поховання. Відповідачка, як рідна дочка померлої проживала в іншій країні, хворій матері не допомагала та не піклувалася про неї. Оскільки спадкодавець потребувала допомоги відповідача, а вона маючи можливість надати її, ухилилася від цього обов`язку, позивач з посиланням на ч. 5 ст. 1224 ЦК України просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом щодо спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_4 .

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року в справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 жовтня 2021 року у справі №205/4674/19 вказав, що позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Розглядаючи справу №724/1347/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 квітня 2022 року виснував, що відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 повідомив, що позивач є його батьком. Бабуся жила з батьком, а потім переїхала до м. Сум, повернулася в 2018 році, мешкала з батьком, якому свідок допомагав доглядати за бабусею. Відповідачка з 2018 року не приїздила аж до похорон бабусі. Коли батько зламав ногу в 2019 році та не міг доглядати бабцю, остання попросила ОСОБА_2 приїхати, однак та відмовилася. У той час свідок доглядав бабцю.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомила, що двоюрідний брат ОСОБА_3 попросив у 2010 році пожити у них та доглядати за дружиною. Свідок купувала їй їжу, готувала обід. Відповідачку бачила 3 рази. Відповідач надавала кошти на ліки для ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомила, що позивач є її колишнім чоловіком. Під час спільного проживання проживали у чоловіка, а у 2018 році з міста Суми до них переїхала мати чоловіка - ОСОБА_4 , яка пересувалася на візку. Позивач доглядав за матір`ю. ОСОБА_7 розповідав свідку, що бабуся просила у відповідача допомоги, однак та відмовилася приїхати.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що є сестрою померлої ОСОБА_4 , яка була інвалідом. До 2010 року позивач доглядав за матір`ю, яка пересувалася на інвалідному візку. Померла жалілася, що ОСОБА_11 не бажав її доглядати. В 2013 році свідок забрала сестру до себе в місто Суми, де вона жила 4 роки до 2017 року. За цей час позивач приїздив 4 рази, а відповідачка 10 разів. Остання купила матері спеціальне ліжко, коляску, стілець, кондиціонер, відповідач платила за лікарські послуги для матері. У 2017 році ОСОБА_12 переїхала в м. Київ до ОСОБА_11 . У 2021 році ОСОБА_12 переїхала до чоловіка у село. Відповідач купила ноутбук для матері. До самої смерті ОСОБА_12 самостійно себе обслуговувала. У травні 2021 року у сестри стався інсульт. Відповідачку не повідомили про стан здоров`я матері, тому це зробила свідок, 23 травня 2021 року ОСОБА_2 приїхала. Повідомила, що сестра не зверталася до доньки за допомогою. З 2017 року відповідачка спілкувалася з матір`ю телефоном. Свідок останній раз була у сестри в березні 2021 року, ОСОБА_12 була сама вдома. Повідомила, що похорони сестри організував чоловік, ОСОБА_13 дала 2000,00 грн. Померла не жалілася на доньку, остання телефонувала матері кожного дня.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні повідомила, що є сусідом позивача. Померла мешкала з сином, був час коли виїздила до своєї сестри. Свідок мала ключі від квартири сторін, щоб мати змогу надавати допомогу ОСОБА_12 за потреби. Померла пересувалася у кріслі, який купила донька, позивач зробив їй пандус. Останній рік ОСОБА_4 не могла себе обходити. Один раз відповідачку бачила у 2014 році.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є його процесуальним обов`язком, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача, а остання, у свою чергу, умисно ухилялася від надання такої допомоги, а тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення її від права на спадкування..

Крім того, позивачем визнається та матеріалами справи підтверджено отримання спадкодавцем допомоги від самого позивача, що відповідач придбала для матері спеціальне ліжко, візок, стілець, кондиціонер, ноутбук, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 не ухилялася від допомоги матері та забезпечувала її тими засобами, які вважала необхідними, оскільки померла не просила надавати їй допомогу.

Установивши, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що спадкодавець потребувала допомоги саме від відповідача, а остання, у свою чергу, умисно ухилялася від надання такої допомоги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 1215-1218, 1223, 1224, 1241, 1261-1266, 1268 ЦК України, ст.ст. ст. 12, 76, 80, 81, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , державний нотаріус п`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумов Віталій Володимирович про усунення від права на спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Кушнір