23.05.2023 Єдиний унікальний номер 205/8934/22
Провадження № 2/205/3381/22
23 травня 2023 рік м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Бізяєвої Н.О.
за участю секретаря судового засідання Бондаренко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гринь Ірини Володимирівни до Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про стягнення безпідставно набутого майна та збитків, -
У грудні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гринь І.В. звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила ухвалити рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» на її користь грошові кошти в сумі 176979,19 грн. та понесені судові витрати.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу на підготовче судове засідання.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2023 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті.
12.04.2023 року представником позивача Гринь І.В. до суду надіслана заява про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат.
08.05.2023 року від представника позивача надіслана на адресу суду заява про розгляд справи без його участі.
Відповідач АТ «КРЕДОБАНК» про день слухання справи сповіщений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України згідно ч.11 ст. 128 ЦПК України (з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи); відзиву на позов суду не надали у встановлений законом строк без поважних причин; заяв на відкладення розгляду справи не надійшло.
На підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України.
Судовим розглядом встановлено, що 06.03.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №8553.04.00.2330, відповідно до якого банк надав їй кредит в сумі 217131,12 грн. (а.с.15-17).
Відповідно до п.2.2 Кредитного договору кредит видається на наступні цілі - здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу Volkswagen, модель Polo, дата випуску 2010, № кузова НОМЕР_3 , укладеного між Позичальником та ОСОБА_2 , для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 8331,12 грн.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №8553.04.00.2330/S-1, 06.03.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено договір застави, зареєстрований за №260, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Небосенко О.А.
Відповідно до п.1.2 Договору застави - предметом застави є рухоме майно транспортний засіб Volkswagen, модель Polo, дата випуску 2010, об`єм двигуна - 1390, колір - червоний, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , видане 01.03.2018 року ТСЦ 1242, вартість - 262100,00 грн. (а.с.18-19).
Пунктом 1.3 договору застави визначено заставна вартість предмета застави, яка визначається сторонами у сумі 262100,00 грн.
03.09.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. було вчинено виконавчий напис №2542, щодо задоволення вимог AT «КРЕДОБАНК», за період з 06.02.2019 року по 28.08.2019 року включно, в загальному розмірі 150167,61 грн. за рахунок коштів отриманих від реалізації рухомого майна ОСОБА_2 , а саме транспортного засобу, автомобіля марки Volkswagen, модель Polo, дата випуску 2010, № кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . (а.с.20).
З матеріалів справи судом встановлено, що постановою приватного виконавця Щигарцева І.В. відкрито виконавче провадження ВП №64525418 від 16.02.2021 року про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса Барбуляк Х.М.
З Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що 17.02.2022 року в межах вищезазначеного виконавчого провадження, приватним виконавцем Щигарцевим І.В. прийнято постанову про арешт майна боржника.
Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до АТ «КРЕДОБАНК», третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
09.11.2022 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № 2/205/2076/22 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 03 вересня 2019 р, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за реєстраційним №2542.
Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 10.12.2022 року.
23.06.2020 року, в межах цього виконавчого провадження, через систему електронних торгів «СЕТАМ» було продане рухоме майно, що належить позивачу, а саме: транспортного засобу марки Volkswagen, модель Polo, дата випуску 2010, № кузова НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Ціна продажу майна, згідно Протоколу електронних торгів № 486724 становить 142323,00 грн. (а.с. 33).
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Предметом позову є вимоги боржника до стягувача про повернення грошових коштів в порядку статті 1212 ЦК України, сплачених боржником (позивачем) на підставі виконавчого напису нотаріуса, визнаного у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню.
Так, відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.
Оскільки, вирішуючи дану справу суд встановив, що виконавчий напис від 03 вересня 2019 р, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за реєстраційним №2542, визнано таким, що не підлягає виконанню, разом з тим, з позивача в примусовому порядку стягувалися кошти шляхом реалізації майна, то, як наслідок отримані відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.
Наряду з вказаним, суд не в повній мірі погоджується з сумою, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Так, як вже зазначалось і випливає із позовних вимог, ОСОБА_1 просить стягнути з ОТ «КРЕДОБАНК» відшкодування 176979,19 грн.. в якості повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса № 2542 від 03.09.2019 року.
Проте, при реалізації майна, як вбачається з Протоколу проведення електронних торгів № 486724 від 23.06.2020 року, передбачені винагороди ДП «СЕТАМ» МЮУ у розмірі 876,15 грн..
Постановою приватного виконавця про визначення розміру додаткових витрат від 08.07.2020 року, встановлені витрати приватному виконавцю за проведення виконавчих дій.
Згідно акту про проведення електронних торгів від 10.07.2020 року, зазначено, що майно придбане за ціною 142323,00 грн., з яких: 6240,00 грн. сума сплаченого гарантованого внеску; 135206,85 грн. - сума яка повинна переховуватися приватному виконавцю; 876,15 грн. - сплачена Організатору, додаткова винагороді (а.с. 39).
13.07.2020 Постановою приватного виконавця округу Дніпропетровської обл. Щигарцевим І.В. закінчено виконавче провадження № 60792686 на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39,40 ЗУ "Про виконавче провадження", у звязку з виконанням виконавчого документа, згідно вказзаної аостанови стягувачу - АТ "КРЕДОБАНК" платіжним дорученням №3199 від 08.07.2020 перераховано 118334,41 грн.
Наряду з вказаним, у позові ОСОБА_1 зазначає, що в ході виконання виконавчого провадження було стягнуто з нього 176979,19 боргу на користь стягувача (відповідача).
Аналізуючи дані норми та ті докази, які надані ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення на її користь з відповідача суми у розмірі - 118334,41 грн., тобто коштів, які було стягнуто на користь відповідача, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, в іншій частині позовні вимоги до відповідача недоведені.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Частиною другою статті 77 ЦПК України, визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1174,76 грн. (1752,98 грн. х 118334,41 грн./176579,19 грн.).
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
З матеріалів справи вбачається що, 15 грудня 2022 між ОСОБА_2 , з однієї сторони та ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги №15/12/2022-01; надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №5353 на ім`я ОСОБА_4 та надано акти про надання правової допомоги відповідно до Договору про надання правової допомоги №15/12/2022-01:
від 09.02.2023 року з розміром гонорару у сумі 5360,00 грн.;
від 23.02.2023 року з розміром гонорару у сумі 5360,00 грн.;
від 14.03.2023 року з розміром гонорару у сумі 5360,00 грн.;
від 10.04.2023 року з розміром гонорару у сумі 5360,00 грн..
У матеріалах справи представник позивача зазначає, що розмір гонорару за надання правової допомоги становить саме вищевказані суми. Разом з тим, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач ОСОБА_2 дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь витрат на правову допомогу слід відмовити.
.Керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гринь Ірини Володимирівни до Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про стягнення безпідставно набутого майна та збитків - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 118334 (сто вісімнадцять тисяч триста тридцять чотири) гривні 41 коп.Стягнути з Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1174,76 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Акціонерне товариства «КРЕДОБАНК», , юридична адреса: 79026, м. Львів, вул.. Сахарова, буд. 78.

Повний текст судового рішення складено та підписано 23.05.2023.

Суддя: Н.О. Бізяєва