Справа №: 398/5742/23
провадження №: 2-о/398/241/23
УХВАЛА

Іменем України

"23" листопада 2023 р. м.Олександрія

Суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Подоляк Я.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особи: ОСОБА_2 та служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, про встановлення факту утримання малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з заявою, відповідно до якої просить встановити факт перебування на його утриманні дітей: неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, заявник посилається на те, що встановлення даного факту йому необхідне для встановлення правової підстави для звільнення від військової служби. Так, наразі він має дочку від попереднього шлюбу ОСОБА_3 , яка проживає разом зі своєю матір`ю, однак він сплачує аліменти на утримання дочки. З 2017 року він проживав однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , яка має дочку від попередніх відносин ОСОБА_4 . Також у них народився спільний син ОСОБА_5 . 07.09.2023 року вони з ОСОБА_6 зареєстрували шлюб. На даний час він проживає разом з дружиною, їх спільним сином ОСОБА_5 та дочкою дружини ОСОБА_4 . Він повністю утримує дружину та обох дітей, оскільки на утримання старшої дочки дружини аліменти не стягуються. Отже, наразі на його утримані перебуває троє дітей віком до 18 років, що є підставою для його звільнення з лав Збройних Сил України на підставі пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Ознайомившись із заявою та доданими до неї документами, суддя вважає необхідним відмовити у відкритті провадження у цій справі з огляду на таке.

За приписами ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного) та окремого провадження ( ч.2 ст. 19 ЦПК України).

Згідно ч.7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України .

Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Теорія цивільного процесуального права виходить із того, що окреме провадження є різновидом проваджень цивільного судочинства, в якому, як і в інших провадженнях, здійснюється правосуддя у цивільних справах.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту батьківства, володіння будинком на праві власності тощо.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.98) передбачено, що у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Звертаючись до суду із заявою у порядку окремого провадження, ОСОБА_1 обґрунтовує її тим, що встановлення факту виховання та утримання ним дочки ОСОБА_2 , від першого шлюбу, на яку він сплачує аліменти та яка проживає з матір`ю, падчерки ОСОБА_4 і спільного сина від другого шлюбу з ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , буде правовою підставою для його звільнення з лав Збройних Сил України згідно пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Однак, встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей у батька чи матері не вирішується в порядку окремого провадження, вказані обставини можуть бути доведені заявником після звернення до органу місцевого самоврядування та отримання такої довідки. Доказів того, що заявник звертався до відповідних органів за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено - матеріали справи взагалі не містять.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особи: ОСОБА_2 та служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, про встановлення факту утримання малолітніх дітей, необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.186, 315 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особи: ОСОБА_2 та служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, про встановлення факту утримання малолітніх дітей.

Копію ухвали разом із матеріалами заяви надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Я.М.ПОДОЛЯК