Справа № 361/8148/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю секретаря судового засідання Довгалюк О.В.,

представника позивача-відповідача Максименка К.М. ,

представника відповідача-позивача Прилуцької Н.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.03.2019 між ним та відповідачем було укладено договір позики, оформлений у вигляді розписки, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв у борг у нього грошові кошти в сумі 7500 доларів США та зобов`язався повернути їх до 08.05.2019. Вказану розписку ОСОБА_4 написав власноручно, вказав у ній свої паспортні дані та скріпив її своїм підписом. Однак у строк до 08.05.2019 ОСОБА_4 позику не повернув. Разом із цим, 15.05.2019 частина боргу в сумі 2 000 доларів США була повернута ОСОБА_4 , про що позивач вказав на зворотній частині вищевказаної розписки. Станом на день подачі позову до суду, тобто 07.09.2021, залишок боргу відповідача склав 5 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становило 147 456,10 грн., а тому позивач просить стягнути цю суму боргу з відповідача на його користь. Крім того, позивач вважає, що у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання відповідачем наявні підстави для стягнення з нього 3% річних від простроченої суми на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, а тому позивач також просить стягнути їх з відповідача на його користь, у сумі 384,78 доларів США, що є еквівалентним 10 316,02 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2021 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2022 справу передано у провадження судді Ковбасюк О.О.

Ухвалою суду від 24.01.2022 позову заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а відповідачу - відповіді на відзив.

13.10.2022 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що розписка, на яку посилається позивач, не свідчить про укладення договору позики між сторонами. Так, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були директорами ПП «ТЕН ПО» та ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА» відповідно, існували тривалі бізнес відносини у сфері громадського харчування, зокрема, відносини з приводу оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 . При цьому всі домовленості із ОСОБА_3 укладались з юридичними особами, пов`язаними з останнім, зокрема, з ПП «ТЕН ПО» або з його дружиною ОСОБА_5 , яка є фізичною особою-підприємцем. У більшості випадків грошові кошти за оренду зазначеного приміщення передавались ОСОБА_4 у готівковій формі безпосередньо ОСОБА_3 . При цьому упродовж усього часу оренди нежитлового приміщення між позивачем та відповідачем були наявні конфлікти, пов`язані з оплатою орендних платежів та комунальних послуг, оскільки відповідач досить часто затримував оплату оренди. Незважаючи на це, усі заборгованості, що виникали з договорів оренди ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА», ОСОБА_4 погашав не пізніше, ніж закінчувався наступний місяць та жодних реальних претензій йому пред`явлено не було.

На початку 2019 року ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА» заборгувало орендні платежі за три місяці (січень, лютий, березень) у розмірі 7500 доларів США. Для гарантування того, що орендна плата буде сплачена, ОСОБА_3 , погрожуючи розірванням договору оренди приміщення, вимагав від ОСОБА_4 написання боргової розписки в якості забезпечення боргового зобов`язання ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА», що виникло перед його дружиною ФОП ОСОБА_5 . Враховуючи складні бізнес обставини та намагання зберегти ресторан, відповідач погодився написати таку розписку. Проте грошові кошти за цією розпискою фактично ОСОБА_3 не передавав, а ОСОБА_4 їх не отримував. Розпискою сторони засвідчили лише те, що відповідач зобов`язується погасити заборгованість за договором оренди в інтересах ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА» у розмірі 7500 доларів США, що утворилася за три місяці. У свою чергу, станом на 01.09.2019 відповідач виконав своє зобов`язання, погасивши борг ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА» за договором оренди перед ФОП ОСОБА_5 .

Крім того, представник вказує на те, що відповідач оплачував ФОП ОСОБА_5 7500 доларів США за усною домовленістю із ОСОБА_3 . Про оплату 2000 доларів США свідчить власний напис ОСОБА_3 на зворотному боці розписки. Інші 5500 доларів США також на користь ОСОБА_3 , який нібито виступав від імені ФОП ОСОБА_6 на підставі довіреності, було виплачено готівкою двома частинами. При цьому, після розрахунку із ОСОБА_3 між ними було укладено ще один договір оренди нежитлового приміщення, що свідчить про відсутність між сторонами будь яких боргів.

Таким чином, представник відповідача вказує на те, що ОСОБА_4 грошових коштів від позивача у борг не отримував, договір позики між ними не укладався, а розписка, складена ОСОБА_4 , не посвідчує факту передання йому грошової суми. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 реально передавав грошові кошти ОСОБА_4 , а останній їх приймав у борг, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 на підставі розписки, складеної ним 26.03.2019, відсутні.

13.10.2022 ОСОБА_4 через представника Прилуцьку Н.М. подано зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом представником ОСОБА_4 фактично наведені ті ж обставини, що й у відзиві на первісний позов. Зокрема, зазначено, що договір позики між сторонами 26.03.2019 не укладався, складена ОСОБА_4 розписка не посвідчує факту передання йому грошових коштів, докази передачі грошових коштів ОСОБА_3 та отримання їх ОСОБА_4 відсутні, а відносини, що склалися між сторонами, мають характер господарських, які випливають із спільної підприємницької діяльності сторін, та не містять ознак договору позики, як реальної, оплатної або безоплатної угоди. Із урахуванням наведеного, договір позики, оформлений розпискою від 26.03.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є недійсним.

Ухвалою суду від 26.10.2022 зустрічний позов ОСОБА_4 прийнято до розгляду та об`єднано його в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 .

08.11.2022 представником ОСОБА_3 - адвокатом Максименком К.М. подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якій він просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, вказуючи на його необґрунтованість та недоведеність.

Зокрема, представник посилається на те, що факт передачі ОСОБА_3 . ОСОБА_4 грошових коштів 26.03.2019 саме в позику вбачається зі змісту вказаної розписки, яку ОСОБА_4 написав власноручно, чітко та недвозначно зазначивши, що гроші взято у борг у ОСОБА_3 із зобов`язанням про їх повернення до 08.05.2019. У тексті розписки немає жодної згадки ні про ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА», ні про ФОП ОСОБА_5 , ні про оренду приміщень тощо. Вказана розписка написана власноруч ОСОБА_4 , тому він не був позбавлений можливості вказати в ній дійсні, як він стверджує, обставини її написання.

На противагу цьому ОСОБА_4 не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про недійсність договору позики.

При цьому, правовідносини щодо оренди приміщень за адресою АДРЕСА_1 , не мають жодного стосунку до переданих ОСОБА_4 в позику грошових коштів та є нічим іншим, як намаганням позичальника ухилитися від виконання зобов`язання.

Додатково проти доводів ОСОБА_4 свідчить також запис, зроблений ОСОБА_3 на звороті розписки 15.05.2019 про отримання ним у рахунок погашення розписки 2000,00 доларів США. Цей запис ОСОБА_3 , як і зміст розписки, також не містить жодних згадок ні про ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА», ні про ФОП ОСОБА_5 , ні про оренду приміщень.

Представник також зазначив, що ОСОБА_3 дійсно контактував з ОСОБА_4 з різних питань, що виникали в ході користування ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА» приміщеннями за адресою АДРЕСА_1 , проте це не має жодного відношення до факту надання ОСОБА_3 у позику ОСОБА_4 грошових коштів. Той факт, що ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА» мало орендні відносини з ПП «ТЕН ПО» та ФОП ОСОБА_5 , жодним чином не може свідчити про недійсність договору позики. Навпаки, існування орендних відносин, до яких мав відношення ОСОБА_3 , лише підтверджує те, що він тривалий час був знайомий з ОСОБА_4 , мав до нього певний рівень довіри, знав, що той займається бізнесом, був знайомий з його батьками тощо, а тому без вагань давав йому гроші в позику. ОСОБА_4 неодноразово звертався до ОСОБА_3 за отриманням грошових коштів у позику, у той же час ОСОБА_3 ніколи не цікавився з якою метою ОСОБА_4 бере гроші в позику, куди їх витрачає та з яких джерел повертає.

Представник також просить врахувати, що відповідно до договору позики, оформленого у вигляді розписки від 15.05.2017, ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 гроші в сумі 11 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.07.2017. У вказаний строк ОСОБА_4 позику не повернув. 02.08.2017 була повернута частина боргу в сумі 8 000,00 доларів США, про що ОСОБА_3 вказав на звороті розписки. У зв`язку із цим ОСОБА_3 звертався до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості в сумі 3 000 доларів США та з цих підстав у ОСОБА_3 збереглася копія розписки від 15.05.2017.

11.08.2017 справі було присвоєно №361/4814/17 і того ж дня ОСОБА_4 повернув ОСОБА_3 залишок позики в сумі 3 000,00 доларів США. У відповідь ОСОБА_3 повернув ОСОБА_4 оригінал розписки від 15.05.2017 та звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про повернення позовної заяви. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.07.2017 у справі №361/4814/17 позовна заява була повернута позивачеві.

Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 існували стійкі, систематичні правовідносини щодо надання грошей у позику. Раніше, допоки ОСОБА_4 виконував взяті на себе зобов`язання, він не заявляв про недійсність укладених раніше правочинів. Лише тепер, коли в ОСОБА_4 відсутня фінансова можливість чи звичайне бажання повернути позику, він почав стверджувати про те, що грошові кошти насправді ним в позику не бралися.

Крім того, у відзиві на зустрічну позовну заяву представником подано заяву про застосування строку позовної давності, в обґрунтування якої зазначено, що оскільки договір позики між сторонами, оформлений у вигляді розписки, був укладений 26.03.2019, строк позовної давності за ним сплив 27.03.2022. Разом із цим, зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 подано до суду 11.10.2022, тобто після спливу вказаного строку та без зазначення поважності причин його пропуску.

Згідно з ухвалою суду від 31.01.2023 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.03.2023 задоволено клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката Прилуцької Н.М. про витребування доказів, відмовлено у задоволенні її клопотання про письмове опитування позивача-відповідача ОСОБА_3 як свідка, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_3 - адвокат Максименко К.М. вимоги первісного позову підтримав у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 з підстав, наведених у позовній заяві ОСОБА_3 та відзиві на зустрічний позов.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_4 - адвокат Прилуцька Н.М. у судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримала та просила відмовити у задоволенні первісного позову з підстав, наведених у зустрічній позовній заяві та відзиві на первісний позов ОСОБА_3 .

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи вимоги за первісним позовом ОСОБА_3 , суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що 26.03.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав в якості позики від позивача грошові кошти в сумі 7 500 доларів США та зобов`язався повернути їх до 08.05.2019.

Вказана обставина підтверджується копією розписки, копія якої наявна в матеріалах справи та оригінал якої був безпосередньо оглянутий судом у судовому засіданні.

Зі змісту розписки вбачається, що вона написана власноручно ОСОБА_4 , містить напис позичальника «Я, ОСОБА_4 паспорт НОМЕР_1 виданий Броварським МВ УМВС України 7 травня 2002 р. взяв в борг у ОСОБА_3 7500? (сім тисяч п`ятсот доларів США. Зобов`язуюсь повернути до 08.05.2019 р.», а також дату 26.03.2019, підпис та ініціали позичальника.

На зворотному боці розписки міститься напис «Я, ОСОБА_3 отримав в рахунок погашення розписки, від ОСОБА_4 2000? дві тис. ?США», дату 15.05.19 та підпис.

Предметом спору за первісним позовом є стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_7 суми залишку боргу за вказаною розпискою, тобто 5 500 доларів США, що станом на пред`явлення позову до суду 07.09.2021 за офіційним курсом НБУ становило 147 456,10 грн.

Крім того, позивач на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3% річних від вказаної суми простроченої заборгованості, що згідно з розрахунком позивача становить 384,78 доларів США та на час подачі позову було еквівалентним 10 316,02 грн.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. (ч.1 ст.207 ЦК).

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 у справі № 6-2789цс16.

У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

В постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц Верховний Суд вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми.

Як встановлено зі змісту вищевказаної розписки від 26.03.2019, вона власноручно написана ОСОБА_4 , містить чіткий та недвозначний напис, що грошові кошти в сумі 7500 доларів США взято в борг у ОСОБА_3 із зобов`язанням їх повернення до 08.05.2019.

Будь яких інших застережень, у тому числі щодо будь якої іншої мети отримання вказаних коштів, розписка не містить.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими доводи представника ОСОБА_3 про те, грошові кошти було взято ОСОБА_4 у ОСОБА_3 саме в борг.

Не містить таких застережень і запис, зроблений ОСОБА_3 на звороті розписки 15.05.2019 про отримання ним у рахунок погашення розписки 2000,00 доларів США.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку власноручне написання і підписання відповідачем ОСОБА_4 боргової розписки від 26.03.2019 із зобов`язанням повернути суму позики 7500 доларів США до 08.05.2019 підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у розписці грошової суми.

При цьому суд також виходить із того, що відповідач не заперечує самого факту отримання грошових коштів від позивача.

Водночас, надаючи оцінку твердженням сторони відповідача про те, що такі кошти були отримані ОСОБА_4 на виконання договору оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , суд виходить із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено із пояснень представників сторін у судовому засіданні, між ОСОБА_3 , як директором ПП «ТЕН ПО», та ОСОБА_4 , як директором ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА», існували тривалі бізнес відносини, зокрема, з приводу оренди нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому упродовж усього часу оренди вказаного приміщення між ними були наявні конфлікти, пов`язані з оплатою орендних платежів та комунальних послуг, оскільки відповідач досить часто затримував оплату оренди.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово брав у позику грошові кошти у ОСОБА_3 та несвоєчасно їх повертав позичальнику.

Зокрема, у 2017 році ОСОБА_3 звертався з позовом до ОСОБА_4 до Броварського міськрайонного суду Київської області про стягнення боргу за договором позики, однак таку позовну заяву було повернуто позивачеві за його заявою у зв`язку з виплатою йому залишку суми позики ОСОБА_4 .

З огляду на наведене, судом критично оцінюються доводи представника відповідача ОСОБА_4 про те, що розпискою від 26.03.2019 сторони засвідчили лише те, що відповідач зобов`язується погасити заборгованість за договором оренди в інтересах ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА» у розмірі 7500 доларів США, що утворилася за три місяці.

Вказані доводи представника відповідача не заслуговують на увагу суду і з огляду на те, що відносини щодо оренди приміщень за адресою АДРЕСА_1 , які мали місце між сторонами, не можуть свідчити про те, що грошові кошти за вказаною розпискою були надані ОСОБА_3 ОСОБА_4 саме на виконання умов договору оренди, оскільки у тексті розписки немає жодної згадки ні про ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА», ні про ФОП ОСОБА_5 , ні про оренду приміщень тощо, на що посилається як на підставу своїх заперечень проти позову представник відповідача ОСОБА_4 .

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вищевстановлених судом обставин відповідачем ОСОБА_4 суду не надано.

Крім того, відповідачем не надано доказів, які вказували б на виконання ним умов договору позики.

Таким чином, суд вважає встановленими ті обставини, що відповідач ОСОБА_4 своїх зобов`язань за договором позики перед позивачем ОСОБА_3 не виконав та суму боргу у повному розмірі та у передбачений договором строк не повернув.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача ОСОБА_4 перед позивачем ОСОБА_3 у розмірі 5500,00 доларів США.

Щодо позовних вимог в частині стягнення суми 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_4 прострочив повернення боргу, у нього також виник обов`язок перед позичальником по сплаті 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до змісту заявлених вимог позивачем ОСОБА_3 пред`явлено до стягнення суму боргу за розпискою в розмірі 5500,00 доларів США, що станом на день подачі позову за офіційним курсом НБУ становило 147 456,10 грн.

Із урахуванням наведеного, виходячи із положень ч.1 ст.13 ЦПК України (суд діє в межах заявлених вимог), суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих позивачем відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 384,78 доларів США, що є еквівалентним 10 316,02 грн., також є обґрунтованими та доведеними.

При вирішенні позовних вимог за первісним позовом суд також враховує наступне.

05.10.2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №463/9914/20 (провадження № 61-1664св22) досліджував питання щодо особливостей стягнення боргу та штрафних санкцій за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду від 26.04.2022 у справі №753/1349/20, провадження № 61-14052св21).

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05.09.2018 у справі №756/8630/14-ц (провадження №61-8792св18), від 08.04.2021 у справі №500/1755/17 (провадження №61-1899св20), від 22.09.2021 у справі №761/29374/19, від 16.02.2022 у справі №520/19325/18.

Отже, вже сам факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання ним коштів і скріплює її своїм підписом, свідчить про реальний характер договору позики. Розписка про отримання в борг грошей підтверджує не тільки укладеність договору та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.08.2021 у справі №473/995/18 (провадження №61-6674св21), від 14.07.2021 у справі №266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25.03.2019 у справі №211/2672/16-ц (провадження №61-41785св18), від 30.01.2019 у справі №751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17).

При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення (постанова від 26.04.2022 у справі №753/1349/20 (провадження №61-14052св21)).

В той же час, відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З наведеного випливає, що якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики.

Окрім цього, у разі невиконання зобов`язання стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних, відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц, в якій зазначено, що 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16 та від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц.

Із урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача ОСОБА_3 , за захистом якого він звернувся до суду, є порушеним, а його позовні вимоги до ОСОБА_4 є повністю обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в сумі 1577,72 грн., розмір та сплата яких підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №39200 від 07.09.2021.

Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, суд виходить із наступного.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 вказує на те, що розписка від 26.03.2019, на яку посилається ОСОБА_3 , не свідчить про укладення між ними договору позики. Грошові кошти за цією розпискою фактично ОСОБА_3 не передавав, а ОСОБА_4 їх не отримував. Розпискою сторони засвідчили лише те, що ОСОБА_4 зобов`язується погасити заборгованість за договором оренди в інтересах ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА» у розмірі 7500 доларів США, що утворилася за три місяці 2019 року (січень, лютий, березень). У свою чергу, станом на 01.09.2019 ОСОБА_4 виконав своє зобов`язання, погасивши борг ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА» за договором оренди перед ФОП ОСОБА_5 . Таким чином, ОСОБА_4 стверджує, що написання вищевказаної розписки було пов`язане із господарськими відносинами, що існували між сторонами, а грошові кошти за нею передавалися на виконання укладеного між ними договору оренди нежитлового приміщення, у зв`язку з чим він просить визнати такий договір недійсним.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 вказує на те, що факт передачі ним ОСОБА_4 грошових коштів 26.03.2019 саме в позику вбачається зі змісту самої розписки, яку ОСОБА_4 написав власноручно, чітко та недвозначно зазначивши, що гроші взято у борг у ОСОБА_3 із зобов`язанням про їх повернення до 08.05.2019. У тексті розписки немає жодної згадки ні про ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА», ні про ФОП ОСОБА_5 , ні про оренду приміщень тощо. При цьому, правовідносини щодо оренди приміщень за адресою АДРЕСА_1 , не мають жодного стосунку до переданих ОСОБА_4 в позику грошових коштів. Той факт, що ТОВ «ПЕНТА-АЛЬФА» мало орендні відносини з ПП «ТЕН ПО» та ФОП ОСОБА_5 , жодним чином не може свідчити про недійсність договору позики, вказані обставини свідчать лише про те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 існували стійкі, систематичні правовідносини щодо надання грошей у позику.

Вирішуючи обґрунтованість таких доводів сторін, суд керується наступним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними у п. 8 постанови №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Разом із цим, у порушення вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України у зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 не навів жодної норми права, порушення якої передбачає можливість визнання договору позики, укладеного між сторонами 26.03.2019, недійсним.

ОСОБА_4 не вказано, які вимоги, встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, були порушені сторонами договору позики в момент його вчинення та які права та інтереси позивача були порушені укладеним оспорюваним договором.

Доказів того, що оспорюваний договір на момент його укладення суперечив вимогам чинного законодавства, позивачем ОСОБА_4 суду не надано.

Виходячи з наведеного та враховуючи те, що на момент вчинення оспорюваного правочину судом не було встановлено недодержання сторонами вимог ст. 203 ЦК України, правових підстав для визнання недійсним договору позики, укладеного 26.03.2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , немає.

Таким чином, виходячи із встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним відсутні.

Із урахуванням вищевказаного висновку суду про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , заява представника відповідача ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності за зустрічним позовом у даній справі не вирішується.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом суд покладає на позивача ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 23, 81, 89, 141, 258, 259, 263-268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 26.03.2019 у загальному розмірі 5884,78 доларів США (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири долари США сімдесят вісім центів), що за офіційним курсом Національного банку України станом на 07.09.2021 становить 157 772,12 грн. (сто п`ятдесят сім тисяч сімсот сімдесят дві гривні дванадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1577,72 грн. (одна тисяча п`ятсот сімдесят сім гривень сімдесят дві копійки).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін по справі:

- позивач-відповідач - ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- відповідач-позивач - ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 22.05.2023.

Суддя О. О. Ковбасюк