КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7544/2023 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/2202/22

11 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ратнікової В.М.

суддів: Левенця Б.Б.

Борисової О.В.

при секретарі: Осадченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Петрова Олександра Миколайовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року , ухвалене під головуванням судді Головчака М. М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» про захист прав споживача шляхом розірвання договору, повернення зайво сплачених коштів та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» про захист прав споживача шляхом розірвання договору, повернення зайво сплачених коштів та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона, на підставі договорів купівлі-продажу від 24.02.2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бугаренко Т.В. та зареєстрованих в реєстрі за №125, №128, №131, є власником машиномісць № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 паркінг № НОМЕР_4 , які розташовані у напівпідземному паркінгу (під житловим будинком) за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт перебування у її приватній власності машиномісць № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що сформовані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бугаренко Т.В. 24.02.2015, індексні номери витягів 34091962, 34095524, 34098001.

З метою обслуговування вказаних вище машиномісць, 18.12.2014 року між нею ( ОСОБА_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» було укладено типовий договір № 45-П-1/30.31.32 про надання послуг з обслуговування машиномісця (далі за текстом також Договір № 45-П-1/30.31.32)

Погоджена сторонами вартість послуг за Договором № 45-П-1/30.31.32 становить 295,00 грн на місяць за кожне машиномісце.

На виконання умов Договору № 45-П-1/30.31.32 вона, як споживач послуг, сплачувала на користь відповідача грошові кошти в сумі 295,00 грн. на місяць за одне машиномісце, загалом сплативши за останні 3 роки 26 017,80 грн.

Проте, відповідач, як виконавець та надавач послуг, грошові кошти прийняв, однак основні та суттєві послуги, що обумовлені договором № 45-П-1/30.31.32 взагалі не надав, і надав лише деякі несуттєві послуги і то не повністю.

Вважає, що відповідачем за спірним договором не надавалися наступні послуги: охорона її майна шляхом підписання договору на охорону з третіми особами, які мають відповідну ліцензію; обігрів паркінгу у зимовий період часу з встановленням мінімального температурного режиму +14 С (оскільки система обігріву паркінгу не включалася жодного разу); безперервна вентиляція паркінгу (оскільки наявна система вентиляції паркінгу жодного разу не включалася).

Відповідач не утримує внутрішньо будинкові мережі в належному технічному стані, не здійснює їх технічне обслуговування та ремонт - вода стікає по стелі паркінгу, внаслідок чого утворилися тріщини та розшарування бетону; зливну каналізацію, а саме: стоки водовідведення, що запроектовані та побудовані забудовником, відповідач самовільно зацементував, що призводить до підтоплення паркінгу; відповідач самовільно зняв з в`їзних/виїзних воріт електроприводи відкривання-закривання воріт, через що ворота не функціонують та не закриваються. Другий в`їзд/виїзд з паркінгу перекритий сторонніми автомобілями з відома та за ініціативи відповідача, а допоміжні та евакуаційні виходи закриті на замок та захаращені різним сміттям.

Відповідачем за спірним договором надано незначні послуги, проте неналежної якості, а саме: часткове освітлення паркінгу (із встановлених 98 ламп денного освітлення у паркінгу № 1 працює лише 28 лам); прибирання паркінгу відбувається один раз в місяць-два і то - не якісно.

Із розрахунку вартості послуг обслуговування паркінгу вбачається, що затверджений директором відповідача тариф витрат електроенергії на 1 машиномісце в місяць становить 42,13 грн. Разом з тим, вказаний тариф є явно завищеним, оскільки із 98 ламп працює лише 28, менше у 3,5 рази (98:28=3,5), а ворота, які споживають електроенергію - не працюють (демонтовані електроприводи), також не працює встановлений шлагбаум. А тому максимально обґрунтований тариф використання електроенергії одним машиномісцем в місяць може становити: 42,13 : 3,5 = 12,04 грн.

Таким чином, можливі послуги, що надані відповідачем за Договором № 45-П-1/30.31.32 є послуги з освітлення машиномісць в загальній сумі 12,04 * 36 (кількість місяців за останні 3 роки) * 3 (кількість машиномісць) = 1 300,32 грн.

Оскільки за останні 3 роки вона сплатила на користь відповідача кошти в сумі 26 017,80 грн, а відповідачем фактично надано послуги на суму лише 1 300,32 грн., то відповідач повинен повернути на її користь кошти за ненадані послуги в загальному розмірі 24 717,48 грн (26 017,80 - 1 300,32).

Крім того, вказує на те, що Договір № 45-П-1/30.31.32 має неузгодженості, а саме: в розділі 2 «Обов`язки сторін» міститься спочатку пункт 4.1 «Обов`язки Виконавця» з підпунктами 4.1.1-4.1.11, а потім за ним іде пункт 1.1 «Обов`язки споживача» з підпунктами 1.1.1-1.1.6., хоча вище в договорі під пунктом 1.1 вказано предмет договору.

Вважає, що відповідач, помилково чи навмисно, вніс зміни у типовий договір, шляхом копіювання в розділ 2 «Обов`язки сторін» пунктів із зовсім іншого договору. В примірнику іншого типового договору - а саме договору № 45-П-Ш4 про надання послуг з обслуговування машиномісця від 20.11.2017 року, який не містить неточностей та неузгодженостей, усі пункти відповідають розділам, нумерація пунктів не повторюється, підпис у договорі від імені директора відповідача виконано зовсім по іншому, а по своєму виконанню та суттю підпис схожий на справжній.

Через систематичне, суттєве та неналежне виконання відповідачем умов Договору № 45-П-1/30.31.32, вона листом від 23.12.2021року звернулась до відповідача із заявою-вимогою про розірвання Договору №45-П-1/30.31.32 протягом місяця, з дня отримання заяви-вимоги, але не пізніше 31 січня 2022 року. Лист направлено на поштову адресу відповідача цінним листом з описом вкладення 23.12.2021року. На час звернення з позовом до суду відповідь на заяву-вимогу та примірник угоди про розірвання договору на адресу позивача не надходили.

За таких обставин, вважаючи, що її права підлягають судовому захисту на підставі норм Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.1212 ЦК України, ОСОБА_1 просила суд розірвати Договір № 45-П-1/30.31.32 про надання послуг з обслуговування машиномісця від 18.12.2014 року, стягнути з відповідача сплачені кошти в сумі 24 717,48 грн.

Також, просила суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, оскільки вона змушена щодня хвилюватися, що її майно через безвідповідальне ставлення та відношення з боку відповідача до утримання та обслуговування паркінгу № 1, може у будь-який момент прийти у непридатний стан чи втратити свою матеріальну цінність. Всі ці обставини та фактори щоденно впливають на її психічний стан та самопочуття, що призводить до безсоння, роздратованості, неможливості нормально концентруватись на роботі та спокійно відпочивати. Пригнічений стан призвів до конфліктів у сім`ї, на роботі та у спілкуванні з друзями. Крім того, небажання відповідача виконати вимоги закону та розірвати договір на вимогу споживача спричиняє додаткові незручності, що проявляються у витрачанні часу на збирання та підготовці доказів для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, що завдає їй моральних страждань.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» про захист прав споживача шляхом розірвання договору, повернення зайво сплачених коштів та стягнення моральної шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 16 березня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвоката Петров Олександр Миколайович подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року в частині незадоволених позовних вимог про розірвання договору і неповернення зайво сплачених коштів, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» та розірвати договір № 45-П-1/30.31.32 про надання послуг з обслуговування машиномісця від 18.12.2014 року і стягнути із відповідача на користь позивача зайво сплачені кошти в сумі 24 717,48 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовані обставин справи.

Вказує на те, що суд першої інстанції жодним чином не досліджував питання чи надавалися, чи ні відповідачем послуги, що передбачені умовами договору, чим підтверджується надання послуг, в якому об`ємі послуги були надані, та чи взагалі були надані.

В матеріалах справи міститься акт обстеження технічного стану паркінгу від 06.02.2022 року, який підтверджує жахливий стан паркінгу. Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно відхилив вказаний доказ, так як він складений без участі представника відповідача.

Поряд з цим, судом першої інстанції не враховано, що представник відповідача не виявив бажання бути присутнім при складенні вказаного акту, який складався, щоб встановити жалюгідний та занедбаний стан паркінгу саме через бездіяльність відповідача.

Через систематичне, суттєве та неналежне виконання відповідачем умов Договору № 45-П-1/30.31.32 позивач листом від 23.12.2021 року звернувся до відповідача із заявою-вимогою про розірвання Договору № 45-П-1/30.31.32 протягом місяця з дня отримання її отримання, але не пізніше 31 січня 2022 року. Лист направлено на поштову адресу відповідача цінним листом з описом вкладення 23.12.2021 року. Однак відповіді на вказаний лист позивачка не отримала.

Даним обставинам Подільський районний суд міста Києва не надав жодної оцінки.

Вказує на те, що частиною 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» надано право споживачу, за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків, вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні: 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи - частина 3 статті 1212 ЦК України.

За таких обставин, наполягає на тому, що права позивачки підлягають судовому захисту шляхом розірвання Договору № 45-П-1/30.31.32 про надання послуг з обслуговування машиномісця від 18.12.2014 року, а зайво сплачені кошти в сумі 24 717,48 грн. підлягають поверненню позивачу - за послуги, що були оплачені, однак не отримані споживачем.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Петров Олександр Миколайович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю " ЖЕК-ПМ" в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлений в установленому порядку, причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.02.2015 року ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бугаренко Т.В. та зареєстрованих в реєстрі за №125, №128, №131, набула права власності на машиномісця № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 у паркінгу № НОМЕР_4 , які розташовані у напівпідземному паркінгу (під житловим будинком) за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний факт також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що сформовані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бугаренко Т.В. 24.02.2015 року, індексні номери витягів 34091962, 34095524, 34098001.

18.12.2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» було укладено типовий Договір № 45-П-1/30.31.32 про надання послуг з обслуговування машиномісця.

Предметом вказаного договору є забезпечення виконавцем обслуговування машиномісць №30, №31, №32 в підземному паркінгу 1 житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , що належить споживачу на підставі приватної власності (п.1.1 Договору № 45-П-1/30.31.32).

Пунктом 1.2 Договору № 45-П-1/30.31.32 встановлено, що мета договору - забезпечення кваліфікованого, якісного та гарантованого обслуговування паркінгу та машиномісця для створення споживачу належних умов користування машиномісцем.

Вартість послуг за Договором № 45-П-1/30.31.32 погоджена сторонами в сумі 295,00 грн на місяць за кожне машиномісце (п.1.4 вказаного договору).

Пунктом 4.1. Договору № 45-П-1/30.31.32 визначено, що виконавець зобов`язується:

4.1.1. забезпечити своєчасне виконання всього комплексу робіт з утримання паркінгу, прибудинкової території належної якості та створення необхідних умов власникам машиномісць, в тому числі споживачу та мешкаючим з ним особам згідно діючого законодавства України;

4.1.2. надавати споживачу послуги згідно діючим розцінкам та ведення особистого рахунку споживача;

4.1.3. надавати споживачеві в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік послуг, загальну суму місячного платежу, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо;

4.1.4. доводити до відома споживача зміни у витратах паркінгу шляхом інформаційних об`яв;

4.1.5. утримувати внутрішньо будинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки.

4.1.6. розглядати, у визначений законодавством строк, претензії та скарги споживача і проводити відповідний перерахунок розміру плати за послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, зниження кількісних і якісних показників;

4.1.7. своєчасно проводити за рахунок власних коштів роботи з усунення пов`язаних з наданням послуг недоліків, що виникли з його вини;

4.1.8. відшкодовувати споживачеві та його співмешканцям збитки, завдані його майну, шкоду, заподіяну життю чи здоров`ю споживача та його співмешканців внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості;

4.1.9. здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання паркінгу;

4.1.10. у випадку виникнення необхідності в ремонті паркінгу внаслідок аварій з вини виконавця, виконавець ліквідує негативні наслідки таких аварій силами;

4.1.11. своєчасно проводити підготовку паркінгу та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Умовами пункту 3.2 Договору № 45-П-1/30.31.32 визначено, що споживач має право:

3.2.1. отримувати вчасно та відповідної якості послуги згідно цього Договору та чинного законодавства України;

3.2.2. при необхідності вимагати від виконавця позапланового огляду паркінгу для обстеження стану конструкцій, комунікацій і обладнання паркінгу;

3.2.3. на усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг у встановлені законодавством строки;

3.2.4. на зменшення розміру плати за надані послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості у визначеному законодавством порядку;

3.2.5. на відшкодування збитків, заподіяних його майну та (або) машиномісцю, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю та/або членам його сім`ї внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості;

3.2.6. на своєчасне отримання від виконавця інформації про перелік послуг, їх вартість, режим надання послуг, їх споживчі властивості, тощо;

3.2.7. на зменшення розміру плати за перевищення строків проведення ремонтно-профілактичних робіт та отримання компенсації за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт у розмірі, встановлених у законодавством;

3.2.8. на внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги.

Розділом 5 Договору № 45-П-1/30.31.32 сторони погодили порядок розв`язання спорів.

Так, п.5.1 вказаного договору обумовлено, що у разі порушення виконавцем умов цього договору, споживачем та представником виконавця складається акт.

Відповідно до п. 5.2 Договору № 45-П-1/30.31.32 акт подається виконавцеві, який вирішує протягом трьох робочих днів питання про обґрунтованість висунутих претензій. Виконавець приймає рішення щодо проведення перерахунку платежів або надає споживачеві обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Згідно з п. 5.3 Договору № 45-П-1/30.31.32 спори між сторонами розв`язуються шляхом проведення переговорів або у судовому порядку.

Пунктами 6.5, 6.6, 6.7, 6.8 Договору № 45-П-1/30.31.32 визначено, що термін дії цього договору складає один рік з моменту набуття чинності.

Дія Договору автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення дії Договору.

При підписанні цього договору, споживач отримав від виконавця всю інформацію в порядку, передбаченому Законом України «Про захист прав споживачів».

23.12.2021 року ОСОБА_1 було сформовано та підписано заяву вимогу про розірвання Договору № 45-П-1/30.31.32 протягом місяця з дня отримання заяви-вимоги, але не пізніше 31 січня 2022 року. Вказана заява-вимога була поштою направлена ОСОБА_1 на адресу ТОВ " ЖЕК-ПМ" 23.12.2021 року. Доказів отримання цієї заяви відповідачем матеріали справи не містять.

06.02.2022 року членами комісії, що утворена відповідно до наказу № 1 від 04.02.2022 року голови правління Обслуговуючого кооперативу " Паркінг-ПМ", у складі: голови комісії Браташевського Юрія Вікторовича, членів комісії Філіп`єва Андрія Васильовича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було підписано акт обстеження технічного стану паркінгів № 1, 2, 3, 4, 5, розташованих в АДРЕСА_1 (Житловий комплекс «Паркове Місто»). Даний акт містить 18 пунктів опису порушень та пошкоджень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» про захист прав споживача шляхом розірвання договору, повернення зайво сплачених коштів та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на т, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Оскільки судом не встановлено істотного порушення умов Договору № 45-П-1/30.31.32 відповідачем, як і не встановлено інших випадків, передбачених законом або договором, для розірвання вказаного договору в судовому порядку, то позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору № 45-П-1/30.31.32 не підлягають задоволенню.

Посилання позивача на Акт обстеження технічного стану паркінгів №№ 1,2,3,4,5 розташованих у АДРЕСА_1 (Житловий комплекс «Паркове Місто») від 06.02.2022, як на підтвердження своїх доводів про неналежне виконання відповідачем умов Договору № 45-П-1/30.31.32, судом не приймається до уваги, оскільки для визначення технічного стану паркінгів, складення та підписання вказаного акту не було залучено представників ТОВ «ЖЕК-ПМ», що суперечить п. 5.1 оспорюваного договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Нормами статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Порядок укладення, зміни та розірвання договору - це нормативно закріплені взаємні дії сторін, спрямовані відповідно на встановлення господарсько-договірних відносин і визначення змісту договірного зобов`язання, їх зміну або припинення.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В пунктах 78, 82 - 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21)) вказано, що за загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві.

Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто, способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Мова йде не лише про грошовий вираз зазначеної шкоди, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданої порушенням договору шкоди із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення. Інакше кажучи, для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Аналогічна за змістом позиція наведена у пунктах 116 - 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина перша, друга статті 81 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж.К. та інші проти Швеції» суд наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд першої інстанції, застосувавши принцип ч.2 ст.81 ЦПК України «достатність доказів», відповідно до свого внутрішнього переконання прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не надано доказів, які б беззаперечно свідчили б про істотне порушення відповідачем Договору № 45-П-1/30.31.32, завдання таким порушенням їй шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди) та її розміру, як і не доведено різницю між тим, на що мала право розраховувати Позивач, укладаючи Договір № 45-П-1/30.31.32, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Акт обстеження технічного стану паркінгів №№ 1,2,3,4,5 розташованих у АДРЕСА_1 (Житловий комплекс «Паркове Місто») від 06.02.2022, не може підтверджувати істотного порушення відповідачем умов Договору № 45-П-1/30.31.32, оскільки для складення та підписання вказаного акту не було залучено представників ТОВ «ЖЕК-ПМ», чим недотримано умов п. 5.1 оспорюваного договору.

Будь яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження істотного порушення відповідачем умов Договору № 45-П-1/30.31.32 позивачем не надано та матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного вище та, враховуючи те, що в договорі відсутні будь-які пункти, які б обмежували позивача у реалізації своїх прав, наданих йому як споживачу послуги відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 своїми правами, передбаченими п. 3.2 Договору № 45-П-1/30.31.32 (вимагання перегляду вартості послуг з метою їх зменшення у разі незадоволення якістю наданих послуг) не скористалася, з письмовими претензіями до Відповідача щодо неналежної якості, кількості наданих послуг також не зверталася, натомість, у строки та в повному обсязі оплачувала вартість послуг за Договором № 45-П-1/30.31.32, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» про захист прав споживача шляхом розірвання договору, повернення зайво сплачених коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції жодним чином не досліджував питання, чи надавалися, чи ні відповідачем послуги, що передбачені умовами договору № 45-П-1/30.31.32, чим підтверджується надання послуг, в якому об`ємі послуги були надані, та чи взагалі надані, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем ні суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано жодних належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що відповідачем послуги, що передбачені умовами договору № 45-П-1/30.31.32 ОСОБА_1 не надавалися, чи надавались не в повному обсязі.

Навпаки, ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено засвідчені нею ж копії квитанцій, на 19 аркушах, про оплату послуг за договором № 45-П-1/30.31.32. Вказані обставини свідчать про погодження позивача з фактом надання їй Відповідачем послуг за оспорюваним правочином.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка листом від 23.12.2021 року звернулась до відповідача із заявою-вимогою про розірвання Договору № 45-П-1/30.31.32 протягом місяця, з дня її отримання, але не пізніше 31 січня 2022 року, що свідчить про ненадання їй послуг за вказаним договором, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Статтею 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 18.12.2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» було укладено типовий Договір № 45-П-1/30.31.32 про надання послуг з обслуговування машиномісця.

Пунктами 6.5, 6.6 Договору № 45-П-1/30.31.32 визначено, що термін дії цього договору складає один рік з моменту набуття чинності.

Дія Договору автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення дії Договору.

На виконання вказаних умов договору, 23.12.2021 року позивачка звернулася до відповідача з заявою-вимогою про розірвання Договору № 45-П-1/30.31.32 протягом місяця, з дня її отримання, але не пізніше 31 січня 2022 року.

Тобто, позивач скористалася своїм правом, наданим їй законодавцем та встановленим умовами Договору № 45-П-1/30.31.32, на звернення до відповідача про перегляд строку дії вказаного договору.

Таким чином, сама по собі вимога позивача до відповідача про розірвання Договору № 45-П-1/30.31.32 не пізніше 31 січня 2022 року, не є беззаперечним доказом того, що визначені у договорі послуги відповідачем не надавалися. Як зазначено вище, самою ж ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено засвідчені нею ж копії квитанцій, на 19 аркушах, про оплату послуг за договором № 45-П-1/30.31.32. Вказані обставини свідчать про погодження позивачки з фактом надання їй відповідачем послуг за оспорюваним правочином.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, та вжив необхідних заходів для повного та всебічного встановлення обставин справи, а тому посилання позивача на порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін та наявності обставин, які викликають сумніви в його об`єктивності, є безпідставними.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-ПМ» про захист прав споживача шляхом розірвання договору, повернення зайво сплачених коштів.

Таким чином, доводи, викладені представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Петровим Олександром Миколайовичем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Петрова Олександра Миколайовича.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Петрова Олександра Миколайовича залишено без задоволення, а судове рішення без змін, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Петрова Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 травня 2023 року.

Головуючий Судді: