Номер провадження: 22-ц/813/1566/23
Справа № 523/813/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М.,, Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 (як правонаступника ОСОБА_2 ) на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (правонаступником якого є ОСОБА_1 ), треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав власності, про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в якій просила витребувати з чужого незаконного володіння об`єкт нерухомості, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , на користь законного власника ОСОБА_3 , відповідно до рішення Суворовського районного суду від 09.04.2004р. по справі №2-3190/2004р., у зв`язку з чим скасувати записи про державну реєстрацію: 17543188 від 21.11.2016 та 18556923 від 13.01.2017.

Позов обґрунтовано тим, що 09 квітня 2004 року Суворовським районним судом м. Одеси по справі №2-3190/2004г. було прийнято рішення, яким було визнано дійсним договір №4631 купівлі-продажу нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1 , який був укладений 13 вересня 1994 року між батьком позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 діючих від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , 1981 року народження та ОСОБА_10 , 1984 року народження, зареєстрований на ОТБ в «Журналі реєстрації біржових угод» під реєстраційним №4631, засвідчений в Одеському МБТІ та РОН 25 жовтня 1994 року під реєстраційним №389 в реєстровій книзі на сторінці 95 кн. 86 пр.

Визнано за ОСОБА_11 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Вказане рішення набуло чинності 11 травня 2004 року. Оригінал рішення зберігається в архіві Суворовського районного суду міста Одеси в цивільній справі №2-3190/2004.

Як зазначає позивачка, вищевказана квартира експлуатувалася її батьком, а після його смерті самою позивачкою, сплачувались необхідні комунальні послуги тощо.

16 січня 2018 року позивачка ОСОБА_3 звернулася із заявою за реєстраційним номером 26299543 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Однак, рішенням №59248782 від 18.01.2018р. позивачці ОСОБА_3 було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Підстави відмови: при розгляді поданих документів здійснено пошук відомостей за об`єктом та встановлено, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: в державному реєстрі речових грав на нерухоме майно зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, право власності належить іншій фізичній особі.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 111254175 від 22.01.2018 року - стало відомо, що 21.11.2016 року Державним реєстратором Іскровим Олегом Вікторовичем, Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», Одеська обл. було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , номер запису про право власності 17543188, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси №2- 7510/02 від 1707.2002 року, винесеного суддею Гандзий Н.В.

Представник позивачки ОСОБА_3 звернувся із адвокатським запитом до голови суду Приморського районного суду міста Одеси в якому просив надати інформацію надати наступну інформацію:

- чи розглядалося Приморським районним судом, а саме суддею Гандзий Н.В., справа №2- 7510/02 за цивільним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання прав власності;

- чи знаходиться в архіві Приморського районного суду м. Одеси рішення Приморського районного суду м. Одеси №2-7510/02 від 17.07.2002 року, яке постановлено суддею Гандзій Н.В.;

- якщо Приморським районним судом м. Одеси, а саме суддею Гандій Н.В. розглядалася справа №2-7510/02 за цивільним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності - надати справу для ознайомлення та знаття копій з матеріалів справи.

У відповідь на вказаний запит представником позивачки було отримано лист від Голови суду Приморського районного суду м. Одеси від 02.05.2018, відповідно до змісту якого вбачається про те, що під вказаним у запиті номером цивільної справи №2-7510/02 та за вказаними сторонами, позовна заява до суду не надходила та не розглядалося.

Позивачка ОСОБА_3 набула право власності на майно на підставі рішення суду, проте вказане майно незаконно вибуло з володіння позивачки поза її волі, тому позивачка відповідно до вищевикладеного просить повернути її майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав власності, про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено. Скасовано запис вчинений державним реєстратором Савицькою О.Ю, Третя одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл., про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 543188 від 21.11.2016р. Скасовано запис вчинений державним реєстратором Савицькою О.Ю, Третя одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл., про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 18556923 від 13.01.2017р. Витребувано у ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння об`єкт нерухомості, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , на користь законного власника ОСОБА_3 , відповідно до рішення Суворовського районного суду від 09.04.2004р. по справі №2-3190/2004р. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 червня 2023 року залучено до участі у справі замість померлого ОСОБА_2 в якості процесуального правонаступника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 18 жовтня 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились, причини поважності неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя Дришлюк А.І. перебував у відпустці з 30 по 31 жовтня 2023 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 листопада 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 13 вересня 1994 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , діючих від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , 1981 року народження, та ОСОБА_10 , 1984 року народження, укладено договір №4631 купівлі-продажу нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1 , що зареєстрований на ОТБ в «Журналі реєстрації біржових угод» під реєстраційним №4631, засвідчений в Одеському МБТІ та РОН 25 жовтня 1994 року під реєстраційним №389 в реєстровій книзі на сторінці 95 кн. 86 пр. (а.с.13,16, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 (а.с.9,10, т.1).

09 квітня 2004 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_12 , яка діє від імені ОСОБА_13 , до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання дійсними договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування задоволено (а.с.12, т.1). Визнано дійсним договір №4631 купівлі-продажу нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1 , який був укладений 13 вересня 1994 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , діючих від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , 1981 року народження, та ОСОБА_10 , 1984 року народження, зареєстрований на ОТБ в «Журналі реєстрації біржових угод» під реєстраційним №4631, засвідчений в Одеському МБТІ та РОН 25 жовтня 1994 року під реєстраційним №389 в реєстровій книзі на сторінці 95 кн. 86 пр. Визнано за ОСОБА_11 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Вказане рішення набуло чинності 11 травня 2004 року. (а.с.12, т.1).

Судом першої інстанції правильно встановлено про те, що 04 вересня 2008 року позивачка « ОСОБА_11 змінила прізвище на « ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища (а.с.20-23, т.1).

У матеріалах справи міститься рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2002 року у цивільній справі №2-7510/02 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання прав власності (а.с.11, т.1).

Вищевказаним рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання прав власності задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири, який було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 укладений на Одеській товарній біржі дійсним. Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Судом також правильно встановлено про те, що представник позивачки ОСОБА_3 адвокат Комендантов Г.Г. звернувся із адвокатським запитом до голови суду Приморського районного суду м. Одеси, в якому просив надати інформацію надати наступну інформацію:

- чи розглядалася Приморським районним судом, а саме суддею Гандзий Н.В., справа №2-7510/02 за цивільним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання прав власності;

- чи знаходиться в архіві Приморського районного суду м. Одеси рішення Приморського районного суду м. Одеси №2-7510/02 від 17.07.2002, яке постановлено суддею Гандзій Н.В.;

- якщо Приморським районним судом м. Одеси, а саме суддею Гандій Н.В. розглядалася справа №2-7510/02 за цивільним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності - надати справу для ознайомлення та знаття копій з матеріалів справи (а.с.27-28, т.1).

Згідно із відповіді голови Приморського районного суду м. Одеси від 02.05.2018 встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси розглянуто запит з вх. №44051/18 від 24.04.2018, повідомлено про те, що згідно із алфавітних покажчиків за 2002 рік, під вказаним номером цивільної справи №2-7510/02 та за вказаними сторонами, позовна заява до суду не надходила та не розглядалися. А тому, надати завірену належним чином копію рішення надати не можливо (а.с.29, т.1).

При таких обставинах, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги вищевказане рішення Приморського районного суду м. Одеси як доказ, так як вищевказаний позов до Приморського районного суду м. Одеси не надходив, і судом не ухвалювалось рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання прав власності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_3 звернулася із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Бахової В.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення реєстрації прав власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Бахової В.І. №59248782 від 18.01.2018 позивачці ОСОБА_3 було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.24, т.1).

З вищевказаного рішення вбачається про те, що державним реєстратором Баховою В.І. було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, у зв`язку з тим, що при розгляді поданих документів здійснено пошук відомостей за об`єктом та встановлено, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: в державному реєстрі речових грав на нерухоме майно зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, право власності належить іншій фізичній особі.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки № 111254175 від 22.01.2018 вбачається про те, що 21 листопада 2016 року Державним реєстратором Іскровим Олегом Вікторовичем, Одеська філія державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», Одеська обл. було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , номер запису про право власності 17543188, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси №2- 7510/02 від 1707.2002 року, винесеного суддею Гандзий Н.В. (а.с.25-26,т.1).

Також, з вищевказаної довідки вбачається про те, що 06 грудня 2016 року Державним реєстратором Савицькою Оленою Юліанівною, Третя Одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл., було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 17838902, підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, серія та номер: 2-1313, видавник: ОСОБА_14 , державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори; підстава внесення запису - Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексній номер: 32744171 від 06.12.2016 11:41:11, ОСОБА_14 , Третя одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.

Крім того, 13 січня 2017 року Державним реєстратором Савицькою Оленою Юліанівною, Третя одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл., було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 18556923, підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія та номер: 2-30, виданий 13.01.2017, видавник: ОСОБА_14 , державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33418895 від 13.01.2017 12:44:09, Савицька Олена Юліанівна, Третя одеська державна нотаріальна контора. Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Загальний перелік способів захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Стаття 387 ЦК України визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Як зазначено в п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Згідно із п.26 зазначеного Пленуму власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те,що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння, не з їхньої волі.

Також варто зазначити, що у разі відчуження майна за відплатним договором відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункти 1-3 зазначеної статті). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача мають бути враховані всі умови, передбачені ст. 388 ЦК (постанова Верховного Суду України від 6 грудня 2010 р., справа № 3-13гс10).

У даному випадку ОСОБА_2 придбав квартиру не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Судом першої інстанції також правильно встановлено, що квартира вибула із власності позивачки ОСОБА_3 поза її волею.

У відповідності із роз`ясненнями у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19,27 Закону України від 01 липня 2004 року N 1952-IV (1952-15) «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За таких підстав, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав власності, про витребування майна із чужого незаконного володіння підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (як правонаступника ОСОБА_2 ) залишити без задоволення.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький