Головуючий у І інстанції Остапчук Т.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» звернулось в Печерський районний суд міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту в сумі 18 012 грн. 00 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 30 вересня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 687753959 на суму 12 000 грн. зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська карта № НОМЕР_1 ).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 Договору, позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування в розмірі 1,67 % (процентів) від суми кредиту за кожний день користування.

Строк платежу за договором закінчився 30 жовтня 2020 року, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернув кредит та не сплатив проценти. Станом на 09 серпня 2021 року заборгованість відповідача за договором склала: сума кредиту - 12 000 грн., проценти за користування кредитом - 6 012 грн. 00 коп., а всього 18 012 грн. 00 коп.

Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» просило суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 012 грн. 00 коп. та 2 270 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його аргументи щодо наданої довідки від 04 квітня 2023 року № KL3U1HNVK9BVKGJS про незарахування грошових коштів на рахунок IBAN НОМЕР_2 , оскільки виписка була зроблена по картці НОМЕР_3 , а грошові кошти по даним позивача перераховувались на карту НОМЕР_1 . Також суд не взяв до уваги посилання відповідача, що ці два номери карток мають один і той же рахунок ІBAN НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою від 23 червня 2023 року № 4AJ8NI7KB97M83tX3, так як банківська карта НОМЕР_3 є діюча на даний момент і на момент спору у суді, то по ній і була зроблена зазначена довідка від 04 квітня 2023 року із зазначенням рахунку IBAN, який відповідає номерам карток НОМЕР_3 та НОМЕР_1 .

Апелянт вважає, що надання судом оцінки можливості невідображення руху коштів в довідці від 04 квітня 2023 року з технічних причин, виходить за межі судового розгляду.

Крім того, суд безпідставно відкинув посилання відповідача на неможливість надання довідки по картці НОМЕР_1 , оскільки дана картка була перевипущена і наразі має № НОМЕР_3 , оскільки відповідач надав до суду скріншот переписки зі спеціалістом Приватбанку, який підтвердив що ці дві картки НОМЕР_1 та НОМЕР_3 мають однакові реквізити крім номеру картки. Тому, твердження суду щодо неможливості надання відповідачем довідки про рух коштів за карткою НОМЕР_1 є безпідставним, оскільки відповідач надав довідку про рух коштів від 04 квітня 2023 року за рахунком IBAN НОМЕР_2 , що на момент формування довідки про рух коштів від 04 квітня 2023 року діє картка за № НОМЕР_3 .

Також вказує, що надане позивачем платіжне доручення від 30 вересня 2020 року на суму 12 000,00 грн. не відповідає вимогам Положення про порядок здійснення безготівкових розрахунків в Україні в національній валюті України в особливий період, затвердженого постановою правління Національного банку України від 23 грудня 2003 року № 577 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 06.08.2019 № 103), а саме, у платіжному дорученні не зазначено його номер та рахунок ІВАN, що є головним реквізитом для здійснення транзакцій.

На думку апелянта, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі докази, які є в матеріалах справи, тому дану справу необхідно направити до суду першої інстанції на новий розгляд для з`ясування всіх обставин справи із залученням спеціалістів Приватбанку щодо надання пояснень по зарахуванню грошових коштів відповідачу відповідно до платіжного доручення від 30 вересня 2020 року.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення позивачу копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження, які ним були отримані, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення поштового відправлення (а.с.199). Таким чином, позивач, повідомлений про розгляд справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги відповідача до апеляційного суду не направив.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (18 012 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із приписами ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на офіційному сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними.

Встановлено, що 30 вересня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 687753959 про надання кредиту на суму 12 000,00 грн. зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом та 1,3 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення кредиту, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору до моменту повного виконання позичальником своїх зобов`язань (а.с.4).

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 12 000,00 грн. відповідачу (позичальнику) підтверджується платіжним дорученням від 30 вересня 2020 року (а.с.5).

Також встановлено, що відповідач свої обов`язки по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним не виконав і обумовлені договором кошти позивачу не повернув. У зв`язку із цим за договором існує заборгованість на загальну суму 18 012,00 грн. (12 000,00 грн. заборгованість за кредитом та 6 012,00 грн. заборгованість за процентами).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині 3 статті 12, частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах 1-3 статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується існування між сторонами кредитних правовідносин, які виникли на підставі укладеного між ними договору про надання кредиту, а також виконання позивачем, як кредитором, умов договору в частині надання відповідачу обумовлених договором коштів. Доведеним є і факт невиконання відповідачем свого обов`язку по поверненню позивачу суми кредиту та відсотків за користування ним.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, сума непогашеного відповідачем кредиту станом на 09 серпня 2021 року становить: сума кредиту - 12 000,00 грн., проценти за користування кредитом - 6 012,00 грн., а всього - 18 012,00 грн.

Враховуючи викладені обставини, зважаючи на доведеність факту невиконання відповідачем обов`язків по поверненню позивачу коштів, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість, оцінивши зібрані у справі докази, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредиту в розмірі 18 012 грн. 00 коп., з яких: сума кредиту - 12 000 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом - 6 012 грн. 00 коп.

Доводи скарги відповідача про те, що грошові кошти не були перераховані йому на картку позивачем, апеляційним судом відхиляються, оскільки виписка була зроблена по картці НОМЕР_3 , в той час як грошові кошти перераховувались на картку, вказану ОСОБА_1 при заповненні заявки на отримання кредиту за № 158253. Необґрунтованими при цьому є посилання відповідача на неможливість надання виписки по картці НОМЕР_1 , оскільки та була перевипущена і наразі має № НОМЕР_3 , зважаючи на те, що дане твердження не підтверджується належними та допустимими доказами. Додана до матеріалів справи переписка відповідача зі співробітником АТ КБ «ПриватБанк» свідчить виключно про те що картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 мають один і той же рахунок IBAN. При цьому, суд не виключає можливості, що виключно з технічних причин виписка з картки № НОМЕР_3 , яка могла бути отримана відповідачем з вересня 2022 року, оскільки строк дії картки № НОМЕР_1 спливав в серпні 2022, про що свідчить копія заявки на отримання кредитних коштів, заповнена ОСОБА_1 , за період з 29.09.2020 по 31.10.2020 року може не містити даних про будь-який рух коштів.

Посилання апелянта на те, що платіжне доручення від 30 вересня 2020 року не відповідає вимогам Положення про порядок здійснення безготівкових розрахунків в Україні в національній валюті України в особливий період, затвердженого постановою правління Національного банку України від 23 грудня 2003 року № 577 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 06 серпня 2019 року № 103) ґрунтується на власному розумінні відповідачем положень закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження отримання ним кредитних коштів спростовуються матеріалами справи. При цьому, колегія суддів акцентує увагу, що відповідач після підписання договору про надання кредиту не звертався до позивача з жодною заявою з приводу невиконання останнім обов`язку по перерахуванню коштів на його картковий рахунок.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства, власного тлумачення характеру спірних правовідносин та переоцінки наявних у справі доказів, повторюють пояснення, надані відповідачем у суді першої інстанції, належна оцінка яким була надана Печерським районним судом міста Києва при розгляді справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення Печерським районним судом міста Києва ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: