ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2023 року

м. Харків

справа № 621/1499/23

провадження № 22-ц/818/1914/23

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18 липня 2023 року у складі судді Бібіка О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя, що належить на праві спільної сумісної власності, а саме, автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що у період з 11.08.2007 по 02.12.2021 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02.11.2021. Під час шлюбу було придбано автомобіль Daewoo Lanos 1498 (2004), реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 27.03.2014 за ОСОБА_2 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 18 липня 2023 рокупозовні вимоги задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля Daewoo Lanos 1498 (2004), реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 27.03.2014 за ОСОБА_2 , та за ОСОБА_2 право особистої власності на зазначений автомобіль.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Daewoo Lanos 1498 (2004), реєстраційний номер НОМЕР_1 у сумі 56650 (п`ятдесят шість тисяч шістсот п`ятдесят) грн 00 коп.

Рішення мотивовано тим, що у сенсі положень статті 60 СК України транспортний засіб як майно є спільною сумісною власністю подружжя та є неподільним. Спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 згодна на присудження їй в порядку поділу майна подружжя грошової компенсації вартості частки спірного автомобіля. Тому на користь позивачки належить стягнути 1/2 частку вартості автомобіля, що становить 56650,00 грн, з одночасним припиненням їх права спільної сумісної власності на вказаний автомобіль.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про визнання за ним право особистої приватної власності на автомобіль Daewoo Lanos 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що майно, про поділ якого просить Позивачка, не має статусу спільного сумісного майна подружжя, а є об`єктом його особистої приватної власності, оскільки було придбано за його особисті кошти набуті ним до укладення шлюбу. Скаржник зазначив, що автомобіль було придбано за кошти, які були ним позичені ОСОБА_3 в січні 2077 року ( до реєстрації шлюбу) та які боржник повернув у вигляді земельної ділянки площею 0,1400 га, що була продана від імені ОСОБА_3 27.03.2014 року.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у період з 11.08.2007 по 02.12.2021 ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02.11.2021 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 5-6)

Згідно інформації Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області) від 07.12.2022 № 31/20-1980 від 17.11.2022 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру МВС, автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с. 7)

Зі звіту про оцінку майна, наданого ТОВ "Оцінка24" ранкова вартість автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 113300,00 грн (а.с. 8).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Також ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньою господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуальною користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Крім того, з актуального правового висновку ВП ВС від 21.11.2018 у справі №372/504/17 вбачається, що по замовчуванню діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Одночасно, за приписами пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суд має застосувати положення частини четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Враховуючи, те що автомобіль, що є предметом поділу між сторонами, набуто у шлюбі, а отже за правилами положень статті 60 СК України транспортний засіб як майно є спільною сумісною власністю подружжя, який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 , а позивачка ОСОБА_1 згодна на присудження їй в порядку поділу майна подружжя грошової компенсації вартості частки спірного автомобіля, судом першої інстанції обгрунтовано задоволено позовні вимоги.

Відповідно до статей 77 - 80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 2, 3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача, судова колегія вважає за можливе прийняти надані додані ним докази та розглянути клопотання про допит свідків.

Проте наданий позивачем договір купівлі продажу земельної ділянки від 25.02.2014 свідчить про отримання доходу від продажу ОСОБА_3 .

Клопотання позивача про допит ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стосовно обставин існування між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 правовідносин з договору позики не підлягає задоволенню, оскільки за змістом ст.ст. 1047, 1051 ЦК України укладення договору позики що підлягав укладенню у письмовій формі не може підтверджуватися показаннями свідків. На підтвердження укладення зазначеного договору може бути надана розписка або інший документ, що посвідчує передання позикодавцем боржнику грошової суми.

В супереч вимог ст.12, 81 ЦПК відповідач не надав суду інших належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень проти позову та доводів апеляційної скарги.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18 липня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2023 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Ю.М. Мальований

Н.П.Пилипчук