Справа № 570/2825/18
Номер провадження 2/570/50/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

за участю: секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

представника позивача, адвоката Власик В.Я.

представника відповідача -

Рівненської міської ради Українця М.В.

представника відповідача

ОСОБА_1 , адвоката Конечного М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне за правилами загального позовного провадження

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Квасилівської селищної ради Рівненського району (замінено на правонаступника Рівненську міську раду), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень селищної ради та Державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

У зв`язку з тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного між ним та його матір`ю ОСОБА_5 , посвідченого 31 серпня 1999 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1661, в зв`язку з набуттям права власності на вказаний житловий будинок, до нього перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,06 га, яка виділялася його матері Протоколом зборів уповноважених колгоспників колгоспу "Перемога" Ровенського району № 3 від 28.10.1988 року, поруч з його будинком розташований будинок АДРЕСА_2 , співвласниками якого є відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 2/3 частини будинку від 20 червня 2003 року та договору купівлі-продажу 1/3 частки житлового будинку від 30 січня 2018 року, однак через зміни у законодавстві на час набуття ними права власності на вказаний житловий будинок до них не перейшло право користування земельною ділянкою, на якій він розташований, пунктом 3 рішення Квасилівської селищної ради № 549 від 22.01.2009 року було передано у приватну власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0533 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_3 і на підставі даного рішення було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 880847, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14, в подальшому Рішенням Квасилівської селищної ради № 930 від 14.02.2017 року було надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0212 га у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3 , а рішенням Квасилівської селищної ради № 931 від 14.02.2017 року було надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення технічної документації по встановленню (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0054 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 , вважаючи такі рішення Квасилівської селищної ради, а також Державний акт на право власності на земельну ділянку незаконними, оскільки порушують його права як користувача земельної ділянки та як власника житлового будинку, так як в результаті прийняття таких рішень його було позбавлено можливості проходу та проїзду на велосипеді з АДРЕСА_4 до належного йому житлового будинку, а також можливості набути земельну ділянку, що перебуває у його користуванні у приватну власність, позивач ОСОБА_8 звернувся з даним позовом до суду і просить визнати недійсним всі вищевказані рішення Квасилівської селищної ради, а також Державний акт на право власності на земельну ділянку, що виданий на ім`я ОСОБА_7 .

В ході розгляду справи позивачем ОСОБА_8 подано до суду заяву про зміну підстав позову, в якій він сформував позовні вимоги в новій редакції і просить визнати недійсним рішення Квасилівської селищної ради № 931 від 14.02.2017 року "Про надання дозволу на розроблення технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 " та скасувати кадастровий номер земельної ділянки № :01:001:0290; визнати недійсним рішення Квасилівської селищної ради № 930 від 14.02.2017 року "Про надання дозволу на розроблення технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 " та скасувати кадастровий номер земельної ділянки № :01:001:0534 (т.1, а.с.150-154).

У зв`язку з подачею позивачем заяви про зміну підстав позову, ухвалою Рівненського районного суду від 02 березня 2020 року позов до ОСОБА_9 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча повідомлявся про слухання справи своєчасно і належним чином. Від нього не надходили клопотання про відкладення розгляду справи чи слухання справи у його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_8 , адвокат Власик В.Я., в судовому засіданні позов з врахуванням заяви про зміну підстав позову підтримала, суду пояснила, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_5 та користувачем земельної ділянки, що знаходиться під будинком. Оспорювані рішення Квасилівської селищної ради про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) порушують права позивача як користувача земельної ділянки, оскільки в результаті прийняття вказаних рішень його було позбавлено можливості єдиного прямого проходу та проїзду на велосипеді з АДРЕСА_4 до його будинку. Про те, чи звертався позивач до Квасилівської селищної ради із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки під належним йому на праві власності будинком їй не відомо. Одночасно зазначила, що при формуванні меж земельної ділянки площею 0,0212 га не були враховані державні будівельні норми, так як межа земельної ділянки проходить менше ніж за 1 метр від його будинку, а також те, що вказана земельна ділянка не є землею, яка може бути передана у власність для ведення особистого селянського господарства, так як це житлова забудова. Вказала, що на підставі оскаржуваних рішень відповідачем розроблено технічну документацію та сформовано межі земельних ділянок, однак право власності на такі земельні ділянки за ним не зареєстроване. Якимось чином оскаржити технічну документацію та присвоєні кадастрові номери земельних ділянок неможливо і єдиним способом є звернення до суду із таким позовом. Вважає такий спосіб захисту порушених прав позивача ефективним і просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про слухання справи своєчасно і належним чином. У поданому до суду відзиві на позовну заяву він позовні вимоги не визнавав і просив відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки оспорюваним рішеннями Квасилівської селищної ради жодним чином не порушені його права.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Конечний М.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що прийняття Квасилівською селищною радою оспорюваних рішень не спричинило у відповідача набуття або припинення будь яких майнових прав на будь яке нерухоме майно. Окрім того, у позивача ОСОБА_8 , відсутній будь-який документ, який підтверджує його право власності на земельну ділянку, яка знаходиться під його домоволодінням і цього не заперечує ні сам позивач ні його представник. Відповідно до ч.1. ст.4 ЦПУ України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно у позивача відсутні підстави для звернення до суду за захистом порушених прав, оскільки оспоренню в даному випадку підлягають правовідносини, суб`єктом яких він не є. Тому враховуючи вищевказаний факт, твердження позивача, що прийняті Квасилівською селищною радою рішення порушують його права, є безпідставними. Додатково зауважив, що у позивача наявна можливість проходу і проїзду на велосипеді до власного будинковолодіння з АДРЕСА_4 через земельну ділянку будинку Молитви, а тому його права користувача земельної ділянки також не порушені. Вважає, що позивачем не надано правового обґрунтування чому саме оспорювані рішення мають бути скасовані, а тому просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Представник відповідача, Квасилівської селищної ради Рівненського району, ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнав. Подав відзив на позовну заяву, а потім заперечення на заяву про зміну підстав позову. Вважав позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню.

Після об`єднання смт.Квасилів із м.Рівне і утворення Рівненської об`єднаної територіальної громади, відповідач Квасилівська селищна рада була замінена правонаступником Рівненською міською радою.

Представник відповідача, Рівненської міської ради, ОСОБА_11 в судовому засіданні позов не визнав і вказав, що Квасилівська селищна рада приєдналася до Рівненської територіальної громади, а тому він підтримує поданий селищною радою відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнає і вважає їх безпідставними. Зазначив, що оскаржувані рішення Квасилівської селищної ради про виготовлення технічної документації жодним чином не порушують прав позивача ОСОБА_8 на вільний доступ до власного житла, а позивачем не надано правового обґрунтування чому саме дані рішення мають бути скасовані. З приводу скасування державної реєстрації земельних ділянок зазначив, що Рівненська міська рада не є належним відповідачем, до якого мали б пред`являтися такі позовні вимоги, а позивачем не заявлялося клопотання про залучення належного відповідача - ГУ Дуржгеокадастру в Рівненській області, тому в задоволенні таких позовних вимог необхідно відмовити. З приводу порушення прав позивача на прохід та проїзд до його житлового будинку зазначив, що в разі реального існування таких перешкод є можливим встановлення земельного сервітуту. Виходячи з цього він не вбачає порушення жодних прав позивача і просить відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю і недоведеністю позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачу ОСОБА_8 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного між ним та його матір`ю ОСОБА_5 , посвідченого 31 серпня 1999 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1661, про що свідчить копія вказаного договору, а також копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127748729 від 15.06.2018 року.

Як вбачається із копії протоколу зборів уповноважених колгоспників колгоспу "Перемога" Ровенського району від 28.10.1988 року ОСОБА_5 було передано земельну ділянку площею 0,06 га в зв`язку з купівлею даного будинку у ОСОБА_12 .

З метою оформлення права власності на земельну ділянку під будинковолодінням по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 в 1995 році звернулася з заявою до Квасилівської селищної ради про передачу їй у приватну власність та постійне користування земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду вищевказаної заяви Квасилівською селищною радою було прийнято рішення № 90 від 30.03.1995 року "Про передачу земельної ділянки в приватну власність та постійне користування". Відповідно до даного рішення передано безоплатно у приватну власність та постійне користування земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 .

Однак, ОСОБА_5 відповідно до вказаного рішення не провела приватизації вказаної земельної ділянки, не отримала Державного акту і не зареєструвала за собою право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Квасилівської селищної ради № 581 від 19 травня 2009 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_8 про передачу у приватну власність земельної ділянки і надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_5 , було вирішено технічну документацію повернути на доопрацювання в ПП "Грінвіч", рекомендовано ОСОБА_8 звернутися до суду для визнання будівлі, яка примикає до його будинку безгосподарною для включення в приватизацію частини земельної ділянки (1 м від торця будинку), а також встановлено земельний сервітут на земельну ділянку по АДРЕСА_3 (право проходу та проїзду на велосипеді) до будинку АДРЕСА_5 .

Як вбачається із копії договору купівлі-продажу від 20 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 867 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 965195 від 10.07.2003 року, ОСОБА_7 є власницею 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу від 30 січня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 127 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 112225867 від 30 січня 2018 року, ОСОБА_1 є власником 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_2 .

Пунктом 3 рішення Квасилівської селищної ради № 549 від 22.01.2009 року було передано у приватну власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0533 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_3 і на підставі даного рішення було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 880847, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14.

Рішенням Квасилівської селищної ради № 930 від 14.02.2017 року було надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0212 га у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3 .

Рішенням Квасилівської селищної ради № 931 від 14.02.2017 року було надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0054 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 .

Листом Квасилівської селищної ради № 223/02-11/18 від 20.02.2018 року було рекомендовано ОСОБА_8 звернутися до сусіднього землевласника (землекористувача) ОСОБА_1 для укладення договору земельного сервітуту, однак такий договір між сторонами укладений не був.

Як вбачається із п.1 висновку експерта № 190619/3_С судової земельно-технічної експертизи від 21.05.2019 року у позивача ОСОБА_8 відсутня інша можливість пішоходного проходу від будинку АДРЕСА_5 , крім існуючого проходу через земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0534 та :01:001:0290 (т.1, а.с.155-162).

Згідно висновку експерта № ЕЗ-11/21 за результатами проведення судової земельно-будівельно-технічної експертизи по заяві адвоката Меніка В.В. від 12.04.2021 року, при виділенні ділянки ОСОБА_5 прохід з вулиці 1-го Травня в смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області до житлового будинку АДРЕСА_6 передбачений не був. Основний прохід та проїзд до житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 передбачений і облаштований з АДРЕСА_7 . Також на момент проведення експертизи наявна можливість проходу до досліджуваного будинку з АДРЕСА_4 по земельній ділянці, що має кадастровий номер :01:001:0137 і на якій розташовано "Дім молитви". На момент проведення експертизи можливість проходу та/або проїзду до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 через земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0534 та :01:001:0290 відсутня (т.2, а.с.118-126).

Рішенням Рівненського районного суду від 02 березня 2020 року, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності відмовлено (т.2, а.с.87-92). В даному рішенні вирішувалось питання законності побудови веранди до будинку відповідачем ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст.155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст.152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

В силу вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.3 Земельного кодексу Української PCP від 08.07.1970 року (в редакції станом на 25 жовтня 1988 року), відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української PCP земля є державною власністю - спільним надбанням усього радянського народу. Земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на землю забороняються.

Відповідно до ст.13 Земельного кодексу Української PCP (в редакції станом на 25 жовтня 1988 року) земля в Українській PCP надається в користування в тому числі і громадянам СРСР.

Відповідно до ст.16 Земельного кодексу Української PCP (в редакції станом на 25 жовтня 1988 року), надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу PCP і Української PCP. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

Відповідно до ст.19 Земельного кодексу Української PCP (в редакції станом на 25 жовтня 1988 року), колгоспи, радгоспи, інші підприємства, організації і установи у встановлених законом випадках можуть надавати з закріплених за ними земель земельні ділянки у вторинне користування.

Відповідно до ст.20 Земельного кодексу Української PCP (в редакції станом на 25 жовтня 1988 року) відповідно до Основ земельного законодавства Союзу PCP і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується

рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.

Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української PCP.

Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу

в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Відповідно до ст.21 Земельного кодексу Української PCP (в редакції станом на 25 жовтня 1988 року), видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Згідно статті 22 Земельного кодексу Української PCP (в редакції станом на 25 жовтня 1988 року), приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Отже згідно протоколу зборів уповноважених колгоспників колгоспу "Перемога" Ровенського району № 3 від 28.10.1988 року ОСОБА_5 отримала земельну ділянку площею 0,06 га у вторинне користування, згідно ст.19 Земельного кодексу Української PCP (в редакції станом на 25 жовтня 1988 року).

Натомість відповідно до ст.16 Земельного кодексу Української PCP (в редакції станом на 25 жовтня 1988 року), надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УPCP або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку встановлюваному законодавством Союзу PCP і Української PCP.

Відповідно Земельний кодекс Української PCP від 08.07.1970 (в редакції станом на 25 жовтня 1988 року) чітко розмежовує поняття "вторинне користування", яке виникає на підставі наказів, рішень колгоспів, радгоспів, інших підприємств (ст.19 Кодексу) та "користування", яке виникає на підставі рішень виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів.

Позивачем ОСОБА_8 не наданий та в матеріалах справи відсутній Державний акт на право користування землею під будинком по АДРЕСА_1 . Відповідно до вищенаведеного ОСОБА_5 не отримувала права користування земельною ділянкою під будинком по АДРЕСА_1 на підставі Протоколу зборів уповноважених колгоспників колгоспу "Перемога" Ровенського району № 3 від 28.10.1988 року.

Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах зазначена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 536/2059/16-ц від 10 грудня 2019 року.

Відповідно до статті 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року (в редакції станом на 22 червня 1993 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до статті 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ (в редакції станом на 22 червня 1993 року), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Позивачем не наданий та в матеріалах справи відсутній Державний акт на право користування земельною ділянкою під будинком по АДРЕСА_1 . Відповідно до вищенаведеного ОСОБА_5 не отримувала права власності та постійного користування земельною ділянкою під будинком по АДРЕСА_1 на підставі рішення Квасилівської селищної № 90 від 30.03.1995 року.

Відповідно до ч.1 ст.79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що земельна ділянка під будинковолодінням за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_8 не сформована як об`єкт цивільних прав та не міститься в Державному земельному кадастрі і позивачем не надано жодних правовстановлючих документів на земельну ділянку під вказаним будинковолодінням.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно вищенаведеного, твердження позивача ОСОБА_8 про те, що прийняття Квасилівською селищною радою рішень № 931 від 14.02.2017 року "Про надання дозволу на розроблення технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 " та № 930 від 14.02.2017 року "Про надання дозволу на розроблення технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 ", порушує його права є безпідставними. Оскаржувані рішення жодним чином не порушують прав позивача на вільний доступ до власного житла і ним не надано правового обґрунтування чому саме дані рішення мають бути скасовані, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання рішень Квасилівської селищної ради необхідно відмовити.

Що стосується позовної вимоги позивача про скасування кадастрових номерів земельних ділянок, то суд виходить із наступного.

Згідно ч.2 ст.7 Закону України "Про державний земельний кадастр", до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать ведення та адміністрування Державного земельного кадастру; здійснення підготовки земельно-кадастрової документації; внесення до Державного земельного кадастру та надання відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України, територій Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, районів, сіл, селищ, міст; здійснення державної реєстрації меліоративних мереж, складових частин меліоративних мереж, земельних ділянок, обмежень у їх використанні.

За положеннями ч.ч.6-8 ст.16 Закону України "Про державний земельний кадастр" кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.

У відповідності до ч.10 ст.24 Закону України "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

За таких обставин, зважаючи, що позивач не подавав клопотань про залучення до участі у справі ГУ Держгеокадастру в Рівненській області, до повноважень якого відноситься внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, суд з власної ініціативи не може залучати до участі у справі інших відповідачів, а також ту обставину, що судом не встановлено підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки, вимоги позивача про скасування кадастрових номерів земельних ділянок, що пред`явлені до ОСОБА_1 та Рівненської міської ради є безпідставними.

Виходячи з вищенаведеного, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, тому в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю і недоведеністю позовних вимог.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягає стягненню з відповідачів і судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, як це передбачено ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.76, 78, 81, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.11, 16, 21 ЦК України, ст.ст.22, 23, 79-1, 125, 152, 155 Земельного кодексу України, ст.ст.3, 13, 16, 19, 20, 21, 22 Земельного кодексу Української PCP від 08.07.1970 року, Закону України "Про державний земельний кадастр", суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Квасилівської селищної ради Рівненського району (замінено на правонаступника Рівненську міську раду), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень селищної ради та Державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідка на проживання серії НОМЕР_1 , видана 14 липня 2011 року ВГІРФО УМВС України в Рівненській області, ідентифікацій номер НОМЕР_2 .

Відповідач - Рівненська міська рада, що знаходиться за адресою: вул.Соборна, № 12-А, м.Рівне, .

Відповідач - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , фактично проживає по АДРЕСА_3 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 28 вересня 2017 року органом 5613, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду виготовлено 07 листопада 2023 року.

Суддя Остапчук Л.В.