КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/1920/15-ц
УХВАЛА

23 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В. В.,-

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-ті особи ОСОБА_3 , Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області про визнання права власності на 1/ 2 частину квартири та виключення майна з під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 08 травня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку.

Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення з посиланням на поважність причин його пропуску, а саме на те, що він не знав про розгляд справи в суді першої інстанції, у період з 01.05.2013 року по 12.12.2016 року він проживав у м. Одеса, а відтак суд не міг належним чином повідомляти його про розгляд справи за його місцем реєстрації. Вказує, що копію повного тексту рішення він отримав 12 квітня 2023 року, а апеляційну скаргу подано до суду 08 травня 2023 року, а відтак, на думку апелянта, строк на апеляційне оскарження було пропущено з поважних причин.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, апелянт був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, подавав до суду заяви по суті справи, 26 червня 2015 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_4 отримав копію рішення суду першої інстанції (а.с. 41, 42, 109, 114, 127).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Європейський суд з прав людини також зазначає, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, оскаржуване рішення ухвалено місцевим судом 10 червня 2015 року, а апеляційну скаргу на вказане рішення подано 08 травня 2023 року, тобто, більше, ніж через сім років після його ухвалення, а докази виникнення обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасне звернення до суду із апеляційною скаргою, апелянтом не надано.

Крім цього, доводи апелянта про те, що копію повного тексту оскаржуваного рішення він отримав лише 12 квітня 2023 року, оцінюються колегією суддів критично, позаяк з матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 отримав копію рішення суду першої інстанції - 26 червня 2015 року.

Доказів того, що представник апелянта - ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності (а.с. 128), не мав повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції, матеріали справи не містять.

Суд наголошує, що, відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію апелянтом своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, апелянт не надав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-ті особи ОСОБА_3 , Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області про визнання права власності на 1/ 2 частину квартири та виключення майна з під арешту - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді