БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1723/23
Провадження № 2/497/618/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

27.11.2023 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Ільєва Д.Д.,

розглянувши за відсутністю сторін заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

02.08.2023р. представник ТОВ Фінфорс" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 1815370-А від 27.01.2022р. в розмірі 18228,8грн., та судових витрат в розмірі сплаченого позивачем судового збору 2684грн. і витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач добровільно не виконує зобов`язань за вказаним кредитним договором, надавши відповідні докази, а також докази оплачених судових витрат, та надав суду заяву, якою просив суд розглянути справу за його відсутністю, погоджуючись на ухвалення судом рішення заочно, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідач до суду не прибув, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/, та надіслання судової повістки за місцем реєстрації, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1ст.280 ЦПК України та за відсутності заперечень позивача. Тому судом обґрунтовано ухвалено, що справа підлягає розгляду у заочного порядку.

Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги задоволенню виходячи з наступного. Згідно відомостей та матеріалів, наданих суду позивачем, 26.11.2021р. між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1815370-А (а.с.30-56), згідно якого відповідач отримав від ТОВ «СС ЛОУН» споживчий кредит у розмірі 1600грн. для власних потреб на строк до 17.03.2022 з фіксованою відсотковою ставкою 2,99% (пп.2.6.1, 2.6.4, а.с.46). Цей кредит був перерахований відповідачу у безготівковій формі на вказану ним банківську картку.

До кредитного договору №1815370-А від 27.01.2022р. сторони уклали додаткову угоду (автопролонгація), в якому сторони погодили суму кредиту в розмірі 1600грн., яка була підписана від імені відповідача ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором (а.с.55-56). Сторони погоджували продовження строків дії договору і термінів платежу.

Таким чином, підписання кредитного договору про надання споживчого кредиту та додаткових угод між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 відбулось в електронному виді, що регламентується ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію»,ст. 626 ч. 1 ЦК України. Підписавши кредитний договір та додаткові угоди, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «СС Лоун».

Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СС Лоун» розміщені на сайті кредитодавця за посиланням https://ccloan.ua/pravila. Відповідно до п.11.8.1договору на момент укладення договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з текстом Правил.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3ст.215 ЦК України). У ст.3 ЗУ "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, - є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ "Про електронну комерцію"). Ч.5ст.11 ЗУ "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом пере направлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Ст.12 ЗУ "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що за умовами договору про надання коштів у позику від 27.01.2022р. та додаткової угоди надається позичальнику у сумі, що зазначена в п.2.6.1 додаткової угоди в безготівковій формі шляхом зарахування відповідної суми на платіжну картку позичальника.

Ст.652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абз.2 частини 2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч.1ст.181 ГК України, господарський договір, як правило, існує у виді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу ч.1ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписана, підтвердження згоди підписана з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч.1ст.12 ЗУ "Про електронну комерцію", моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у виді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у виді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у виді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020р. у справі № 732/670/19.

За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а, ч.2ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81 ЦПК України).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ТОВ «Фінфорс» надало належні і допустимі докази укладення 27.01.2022р. між ТОВ «СС Лоун» та гр. ОСОБА_1 кредитного договору та отримання позичальницею кредитних коштів на суму 16000грн. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст.638 ЦК України). Таким чином, ТОВ «СС Лоун» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернув.

17.01.2023р. між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс» було укладено договір факторингу №6, відповідно до умов якого ТОВ «СС Лоун» передав (відступив) ТОВ «Фінфорс» за плату, а ТОВ «Фінфорс» прийняв права ТОВ «СС Лоун» щодо грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, які були укладені між ТОВ «СС Лоун» і боржниками (а.с.66-69).

Згідно витягу з реєстру прав грошових вимог до договору факторингу №6 від 17.01.2023р., заборгованість ОСОБА_1 становить 18228,8грн. Дана сума складається з 16000грн. заборгованості за кредитом та 2228,8грн. - заборгованості за відсотками (а.с. 74). В порушення умов кредитного договору відповідач не сплачував грошові кошти в рахунок погашення кредиту та відсотків. З наданої позивачем довідки про стан заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1815370-А від 27.11.2022р. вбачається, що заборгованість станом на 19.07.2023р. становить 18228,8грн., з яких: 16000грн. - заборгованість за кредитом, 2228,8грн. - нараховані відсотки (а.с.76). За таких обставин суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ч.1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а тому з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість за вищевказаним договором про споживчий кредит. Крім того, з врахуванням ч.1ст.141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача з відповідачки й 2684грн. сплаченого судового збору. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7000грн., оскільки, відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, згідно ч.1,2,3ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеного в ухвалі від 06.04.2016р. у справі №6-32389ск15 при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розміри витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленомузакономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018р. у справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Тобто, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №5506, ордер серії АН №1212939, додаток до договору про надання правової допомоги від 20.02.2023р. та платіжна інструкції №3348 від 18.07.2023р., згідно якої ТОВ «Фінфорс» сплатила АБ «Герман Гурський та партнери» грошові кошти в розмірі 7000грн. за оплату послуг адвоката за договором про надання правової допомоги від 20.02.2023р. та додатку від 06.06.2023р. (а.с.77-80). Тому вбачаються обгрунтовані підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 7000грн.

Керуючись ст.ст.203,204,207,526,625,629,638,1050,1049,1054 ЦК України, ст.ст.4,5,10, 12,76-82,89,141,223,247,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (місцезнаходження якого м.Київ, вул.Іоана Павла ІІ,4/6, корп.В, кабінет 508-2, ) - заборгованість за договором 1815370-А від 27.01.2022 в розмірі 18228 (вісімнадцять тисяч двісті двадцять вісім) гривень 80 копійок, 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні судових витрат та 7000 (сім тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу, а всього, разом 27912 (двадцять сім тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 80 копійок.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за заявою відповідача.

Рішення суду також може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідач - в той же строк після отримання ухвали за результатами розгляду його заяви про перегляд заочного рішення, після сплину цього строку рішення набирає законної сили. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення виготовлено 27.11.2023 року.

Суддя А.В. Кравцова