Справа № 442/3130/18 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/1811/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.

за участі секретаря: Салата Я.І.

з участю представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк»-Івасенко Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, процентів за прострочене користування позикою, 3% річних та інфляційних втрат за весь період прострочення повернення позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, процентів за прострочене користування позикою, 3% річних та інфляційних втрат за весь період прострочення повернення позики.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року затверджено мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якою:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 : відмовився від позову; відмовився від отримання боргу в грошовій формі; погодився отримати борг у вигляді речі, визначеної родовими ознаками, а саме - 1/2 (однієї другої) частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 : визнав Висновок про вартість майна - 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 - від 13 серпня 2018 року; погодився на перехід права власності на вказану частку в квартирі у власність позивача ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за розпискою від 01 грудня 2015 року.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : погодились, що 1/2 (одна друга) частка квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 , являється еквівалентом грошовому зобов`язанню відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 ;

Сторони заявили, що ні в процесі укладення даної мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушенні права будь-яких третіх осіб, у тому числі й держави.

Сторони погодились, що відповідно до умов Мирової угоди вони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання будь-яких претензій щодо боргу, який виник внаслідок розписки від 01 грудня 2015 року, повністю усвідомлюють умови, мету та сутність даної мирової угоди.

Сторони підтвердили, що всі викладені умови Мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті Мирової угоди.

Сторони ствердили, що жодних вимог матеріального (майнового) чи будь-якого іншого характеру одна стосовно іншої не мають і не будуть мати в майбутньому.

Укладенням даної Мирової угоди позивачем та відповідачами підтвердили своє вільне волевиявлення та бажання на її укладення, а також підтвердили факт добровільного врегулювання спору, що є предметом розгляду у цивільній справі №442/3130/18.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, процентів за прострочене користування позикою, 3% річних та інфляційних втрат за весь період прострочення повернення позики - закрито.

Ухвалу суду оскаржив представник Акціонерного товариства «УкрСиббанк».

В апеляційній скарзі покликається на те, що визнаючи мирову угоду, за умовами якої син відповідача ОСОБА_2 отримує у власність 1/2 (однієї другої) частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , що належить відповідачу ОСОБА_2 , суд не перевірив чи не суперечить закону або чи не порушує права чи свободи інших осіб зазначена мирова угода.

Стверджує, що предметом мирової угоди фактично було питання відчуження об`єкту нерухомості, і суд мав перевірити чи не існує заборон на його відчуження та/чи/або не обмежена сторона в правомочності розпоряджатися таким.

Вказує, що застосування конструкції мирової угоди всупереч її призначенню та/або на шкоду кредитору є нерозумним та недопустимим. При цьому, у разі використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню та/або на шкоду кредитору, а для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу, судове рішення стосується прав та/або інтересів кредитора (див. постанову ВС по справі № № 759/6865/19 від 09.11.2022 року, постанову ВС по справі № № 346/6034/13-ц від 08.06.2022 року).

Вважає, що визнання судом мирової угоди, призвело до порушення права АТ «УкрСиббанк» на задоволення своїх вимог за рахунок майна боржника.

Просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк»-Івасенко Х.М. в підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовились про мирне врегулювання спору і укладення мирової угоди, мирова угода укладена сторонами у відповідності зі ст. 207 ЦПК України для вирішення по обопільній згоді виниклого спору, який став підставою пред`явлення позову.

При затвердженні даної угоди, суд першої інстанції приймав до уваги, що сторони перебувають між собою у близьких родинних стосунках (позивач-син, відповідач-батько), а також те, що борговим документом (розпискою від 01 грудня 2015 року) передбачено у випадку відсутності у відповідача-боржника коштів можливість передачі реального майна - належної йому на праві приватної власності 1/2 частини квартири.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 вказував, що у грудні 2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено простий письмовий договір позики, який був оформлений у вигляді розписки, власноруч написаної та підписаної відповідачем, що відповідає вимогам щодо простої письмової форми договору позики, встановленої ст. 1147 ЦК України. ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошову позиуу в розмірі 120 000 грн., яку він, згідно прийнятих на себе зобов`язань, повинен був повернути до 31 травня 2016 року.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань та не реагував на його звернення, позивач просив стягнути з нього на свою користь 190 500,79 грн. заборгованості, яка складається з основного боргу 120 000 грн., процентів за прострочене користування позикою 33 928,74 грн., трьох відсотків річних в сумі 29 520 грн. та інфляційних витрат за весь період прострочення в сумі 29 520 грн.

20 вересня 2018 року до суду було подано мирову угоду, в якій сторони прийшли до врегулювання спору шляхом її укладення, вона прийнята судом та затверджена.

За умовами вказаної угоди сторони погодились, що:

1.Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 : відмовляється від позову; відмовляється від отримання боргу в грошовій формі; погоджується отримати борг у вигляді речі, визначеної родовими ознаками, а саме - 1/2 (однієї другої) частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 ;

2.Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 : визнає Висновок про вартість майна - 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 - від 13 серпня 2018 року; погоджується на перехід права власності на вказану частку в квартирі у власність позивача ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за розпискою від 01 грудня 2015 року.

3.Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : погоджуються, що 1/2 (одна друга) частка квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 , являється еквівалентом грошовому зобов`язанню відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі №2-3248/10 від 14 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 191 277,95 грн та 1832,00 грн. сплачених судових витрат.

На виконання вищезазначеного рішення, Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання.

Як зазначав банк в апеляційній скарзі, станом на день подання апеляційної скарги судове рішення по справі № 2-3248/10 виконане лише в частині стягнення судового збору у розмірі 1835,00 грн. та 1236,60 грн заборгованості за кредитом.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (договір, як підстава наявного зобов`язання встановлений п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна №54806343 (а.с. 68-72) вбачається, що на нерухоме майно ОСОБА_2 задля забезпечення виконання виконавчого листа по справі №2-3248 накладено арешт.

В інформаційній довідці з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 334904811 (а.с. 77-78) містяться відомості про обтяження квартира АДРЕСА_1 перебувала в іпотеці АТ «Укрсоцбанк».

Таким чином, позивач ОСОБА_1 уклавши мирову угоду був обізнаний про зміст своїх зобов`язань, порядок та строки їх виконання.

З правового висновку ВС від 24 липня 2019 у справі №405/1820/17 вбачається, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Визнаючи мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , судом першої інстанції не було перевірено, чи не обтяжено зазначене майно іпотекою, чи не обмежено у зв`язку з цим право боржника на розпорядження предметом мирової угоди, та чи не порушені права АТ «УкрСиббанк», як стягувача за виконавчим провадженням №2-3248 від 11 лютого 2011 року.

Згідно з п.1 ч.5 ст.207 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечить закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі суд першої інстанції не пересвідчився, чи укладена між сторонами мирова угода стосується лише прав та обов`язків сторін та предмета позову, та не порушує права й законні інтереси інших осіб, зокрема, іпотекодержателя, не залучив до участі у справі Акціонерне товариство «УкрСиббанк», дійшовши передчасного висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо визнання мирової угоди та закриття провадження у справі є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, а тому відповідно до вимог ст.379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду у відповідності до ч.1 ст.37 ЦПК України.

При цьому, колегією суддів не може бути вирішене питання щодо розподілу судових витрат, оскільки апеляційний суд не ухвалює остаточне судове рішення у справі, а направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, питання щодо розподілу судових витрат між сторонами має бути вирішено судом першої інстанції в порядку ст. 141 ЦПК України за наслідками розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, 379 ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.