ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» травня 2023 року

м. Харків

справа № 621/1096/16

провадження № 22ц/818/685/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю. М., Маміної О.В.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», представник позивача Захаров М. І.,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представниця відповідачів ОСОБА_3

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , представниця позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

відповідач за зустрічним позовом - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 ,

третя особа за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , представниця третьої особи за зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 15 грудня 2022 року в складі судді Овдієнко В.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в подальшому уточнив та просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь банку заборгованість за договором № НАН2G101270091 від 14 серпня 2007 року в розмірі 16 128,43 доларів США, що за курсом 26,83 відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 09 серпня 2021 року складає 432 725,78 грн, з яких 6883,13 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 4861,68 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1238,40 доларів США заборгованість за комісією за користування кредитом, 3145,22 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також понесені позивачем судові витрати.

Не визнавши позовних вимог у грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання припиненим договору поруки, в якому просив визнати припиненим договір поруки № НАН2G101270091 від 14 серпня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 .

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 15 грудня 2022 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 432 725,78 грн заборгованості за кредитним договором № НАН2G101270091 від 14 серпня 2007 року; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» по 3245,45 грн з кожного на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 15 грудня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановленні ухвали порушив норми процесуального права, не звернув увагу на те, що 15 грудня 2022 року представниця направляла до суду першої інстанції заяву про відкладення розгляду справи з зазначенням причин неможливості прийняття участі в судовому засіданні. Вказав, що він зареєстрований на території, яка була до 10 вересня 2022 року окупованою та до теперішнього часу поштовий зв`язок відсутній, тому він, як позивач за зустрічним позовом не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

23 травня 2023 року до суду апеляційної інстанції електронною поштою від представника банку надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав, що апеляційна скарга є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Посилався на доводи та вимоги позову.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 23 травня 2023 року представниця відповідачів надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю відповідачів. Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Залишаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що зустрічний позивач та його представниця, будучи належним чином повідомлені про час, місце та дату судового засідання, повторно в судове засідання не з`явилися, заяви про відкладення чи розгляд справи за їхньої відсутності не надали.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у травні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в подальшому уточнив та просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за договором № НАН2G101270091 від 14 серпня 2007 року в розмірі 16 128,43 доларів США, що за курсом 26,83 відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 09 серпня 2021 року складає 432 725,78 грн, з яких 6883,13 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 4861,68 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1238,40 доларів США заборгованість за комісією за користування кредитом, 3145,22 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 15 червня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Не визнавши позовних вимог у грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання припиненим договору поруки, в якому просив визнати припиненим договір поруки № НАН2G101270091 від 14 серпня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2

20 грудня 2016 року Зміївським районним судом Харківської області постановлено протокольну ухвалу про прийняття до матеріалів справи зустрічного позову ОСОБА_2 .

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_2 в суді першої інстанції представляла ОСОБА_3 на підставі довіреності від 17 грудня 2016 року.

Судові засідання в суді першої інстанції призначались неодноразово. Зокрема, два останні судові засідання у цій справі були призначені на 02 грудня 2022 року та 15 грудня 2022 року.

29 листопада 2022 року та 02 грудня 2022 року працівниками суду першої інстанції на номер телефону представниці ОСОБА_2 ОСОБА_3 направили SMS-повідомлення про те, що судове засідання у даній справі призначене на 02 грудня 2022 року о 15:00 годині та на 15 грудня 2022 року о 15:30 годині відповідно (а.с.147,156 том 4).

Матеріали справи містять заяви представниці ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, які призначені на 02 та 15 грудня 2022 року з посиланням на введений в країні воєнний стан та перебування її за кордоном країни. Крім того, зі змісту вказаних заяв вбачається, що ОСОБА_3 вказує себе як представницю лише ОСОБА_1 (а.с.153, 159 том 4).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 15 грудня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Підставою для залишення зустрічної позовної заяви без розгляду стало те, що зустрічний позивач ОСОБА_2 та його представниця ОСОБА_3 02 грудня 2022 року та 15 грудня 2022 року не з`явився в судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, а подана заява про відкладення розгляду справи не містить належних та допустимих доказів поважності причин неявки в судове засідання.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У рішеннях у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя, держави - учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Отже, правове значення у цьому випадку має належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі № 756/16448/18 (провадження № 61-16720св20), від 20 червня 2022 року у справі № 607/2015/17 (провадження № 61-19391св21), від 26 квітня 2023 року у справі № 758/14353/17 (провадження № 61-2650св23).

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи може свідчити про порушення частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02, пункти 66, 69).

Таким чином, суд зобов`язаний відповідним чином реагувати на недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду в разі повторної неявки до суду належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18 (провадження № 11-1179заі19) та від 27 травня 2020 року у справі № 9901/11/19 (провадження № 11-122заі20) викладено правову позицію про те, що загальнообов`язкові процесуальні правила є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який вимушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2022 року у справі № 753/8582/19-ц (провадження № 61-20040св21).

У цій справі судові засідання призначалися неодноразово, зокрема на 02 грудня 2022 року та на 15 грудня 2022 року. Справа знаходилася на розгляді в суді першої інстанції з 2016 року.

Матеріали справи містять заяви представниці ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, які призначені на 02 та 15 грудня 2022 року з посиланням на введений в країні воєнний стан та перебування її за кордоном країни. Крім того, зі змісту вказаних заяв вбачається, що ОСОБА_3 вказує себе як представницю лише ОСОБА_1 .

Отже, обізнаність позивача через його представницю про дату, час і місце розгляду цієї справи підтверджується матеріалами справи та не спростована учасниками справи.

Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 686/16213/21 (провадження № 61-2671св23).

Таким чином, зустрічному позивачу було відомо про два останні судові засідання, однак до суду він не з`явився і заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.

За таких обставин суд першої інстанції, урахувавши, що справа тривалий час перебувала на розгляді в суді, її розгляд неодноразово відкладався, зустрічний позивач, будучи повідомленим про дату і час розгляду справи, двічі поспіль не з`явився у судове засідання, дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частин 1 статті 257 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції діяв у межах повноважень та у визначений процесуальним законом спосіб.

При цьому слід ураховувати, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення його без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України), тому порушення норм статті 6 Конвенції немає.

Аргументи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції введення в Україні воєнного стану не заслуговують на увагу, оскільки між воєнним станом (бойовими діями) у державі та неявкою в судове засідання має бути причинний зв`язок, підтверджений належними доказами. Проте, крім наявності воєнного стану на території України, представниця зустрічного позивача не посилалася на будь-які інші обставини, які перешкоджали з`явитися в судові засідання. Крім того зустрічний позивач (його представниця) не був позбавлений можливості порушити перед судом клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з дотриманням статті 212 ЦПК України (Постанова Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 686/16213/21 (провадження № 61-2671св23).

Отже, ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, та підстав для її зміни або скасування не вбачається.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо залишення зустрічного позову без розгляду.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 15 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 23 травня 2023 року.