ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2817/17 Номер провадження 22-ц/814/2395/23Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Філоненко О.В.

позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Літовченко С.Ю., представника відповідачів Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, Державної казначейської служби України Ткаченка А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2022 року, ухваленого у складі головуючого судді Гольник Л.В., повний текст судового рішення виготовлено 21 жовтня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області , Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої діями органу досудового розслідування.

Позов мотивовано тим, що на підставі окремої ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 28.12.2009 року у цивільній справі № 2-508/2009 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі ЄРДР) 07.02.2013 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000386 за фактом підроблення рішення Виконавчого комітету Тахтаулівської сільської ради від 28.06.1995 року № 82 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Проведення належним чином досудового розслідування вказаного кримінального провадження стосується законних прав та інтересів позивача щодо правомірного користування земельною ділянкою площею 0,15 га на території Тахтаулівської сільської ради з огляду на те, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28.12.2009 року відмовлено в позові ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними рішень Виконавчого комітету та сесії Тахтаулівської сільської ради, зобов`язання вчинити дії, з тієї підстави, що рішення Виконавчого комітету Тахтаулівської сільської ради від 28.06.1995 року № 82 не скасоване, а доказів щодо внесення посадовими особами до рішення недостовірної інформації ОСОБА_1 до суду не надав.

Факт внесення посадовими особами Тахтаулівської сільської ради недостовірних відомостей до рішення від 28.06.1995 року № 82 та знищення аркуша № 19 погосподарської книги сільської ради під час розгляду справи у суді є підставою для перегляду цивільної справи № 2-508/2009 за нововиявленими обставинами.

З моменту постановлення 28.12.2009 року Полтавським районним судом Полтавської області окремої ухвали відповідач не вчиняв жодних дій щодо проведення досудового розслідування кримінального провадження, винна у вчиненні злочинів особа до кримінальної відповідальності не притягнена, що унеможливлює поновлення законних прав та інтересів позивача.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив визнати незаконними дії та бездіяльність ГУНП в Полтавській області при розслідуванні кримінального провадження та стягнути з Держави в особі ГУНП в Полтавській області у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю службових осіб ГУНП в Полтавській області, 920 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до Держави Українив особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 9200 (дев`ять тисяч двісті) гривен шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Судові витрати покладено на державу.

Рішення мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 недостатньо обгрунтував, з чого саме він виходив при визначенні суми відшкодування і чому саме така сума в розмірі 920 000 гривень, яка ним заявлена, є достатньою для компенсації спричинених йому моральних страждань.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.95 р. № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись вищевикладеним, суд врахував характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та прийшов до висновку, що обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування ОСОБА_1 спричиненої йому, неправомірними діями ГУНП в Полтавській області, моральної шкоди є сума в 9200 гривень.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило Головне управління Національної поліції в Полтавській області. В апеляційній скарзі зазначає, що при вирішення справи судом не було взято до уваги усі обставини справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга ст.. 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів». Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 495/6187/16, де зокрема суд вказав, про необхідність чіткого зазначення про стягнення коштів з Державного бюджету України. Таким чином, з викладеного вбачається, що шкода, заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок незаконних дій органів державної влади, а також їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Державного Бюджету України, шляхом списання коштів, на підставі рішення суду, з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області зазначає, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року по справі № 916/1423/17: «Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом (частина друга ст.. 1177 ЦК України)… Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілим за всі злочини, які залишились нерозкритими.

«… Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргумент скаржника про помилкове незастосування судами попередніх інстанцій норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Суди попередніх інстанцій правильно спростували посилання позивача на норми цього Закону як на підставу відшкодування шкоди. Закон врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, яким завдано шкоду внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб….»

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, приходить до наступного висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Полтавській області підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Полтавський районний відділ поліції Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області здійснював розслідування у кримінальному провадженні № 0000386 від 07.02.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.358, ч. 1 ст. 357 КК України.

За результатами досудового розслідування встановлено, що 05.04.2011 року до Полтавського районного відділу управління МВС України в Полтавській області надійшли матеріали за фактом підроблення рішення Виконавчого комітету Тахтаулівської сільської ради від 28.06.1995 року № 82. Під час проведення перевірки встановлено, що рішенням Тахтаулівської сільської ради від 28.06.1995 року № 82 ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 0,15 га до його садиби в постійне користування. У травні 2000 року ОСОБА_1 дізнався, що рішення Виконавчого комітету Тахтаулівської сільської ради від 28.06.1995 року № 82 хтось змінив, вказавши строк використання земельної ділянки з 1995 до 2000 року.

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000386 встановлено факт відсутності аркуша № 19 у погосподарській книзі Тахтаулівської сільської ради, що перешкоджає ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою.

ОСОБА_1 перебував у статусі свідка у кримінальному провадженні № 0000386 від 07.02.2013 року.

Листом від 11.02.2013 року № 57с/03 прокуратура Полтавського району Полтавської області повідомила ОСОБА_1 , що відомості за фактом підробки рішення Тахтаулівської сільської ради внесені до ЄРДР за № 0000386. У вказаному провадженні здійснюється досудове розслідування, прокуратура району надала письмові вказівки, які підлягають обов`язковому виконанню. За результатом виявлених порушень, допущених під час досудового розслідування слідчим Кислим А.О., прокуратура району вжила заходів прокурорського реагування.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.06.2014 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано орган досудового розслідування Полтавський РВ УМВС України в Полтавській області внести відомості про кримінальне правопорушення, а саме знищення аркуша погосподарської книги Тахтаулівської сільської ради Полтавського району службовими особами сільської ради до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочати досудове розслідування.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.07.2014 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Полтавського РВ УМВС України у Полтавській області Кислого А. О. та відвід задоволено. Визнано протиправною бездіяльність слідчого Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області Кислого А.О. під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000386, яка полягала в недотриманні строків розслідування.

Листом заступника прокурора Полтавського району В.Лук`янченко за № 109-986/13 від 04.08.2014 направлено вимогу про негайне виконання ухвали Октябрського районного суду від 04.06.2014 в частині внесення відомостей до ЄРДР; ухвали Октябрського районного суду про відвід слідчого Кислого А.О. та доручення здійснення досудового розслідування іншому слідчому; активізації ходу розслідування, виконання у повному обсязі вказівок прокуратури, вжиття вичерпних заходів, спрямованих на установлення причетних осіб. Встановлено строк до 01.09.2014 року.

Заступником прокурора Полтавського району В.Лук`янченко за № 109-986/13 від 22.10.2014 направлено обов`язкові для виконання вказівки прокурора у кримінальному провадженні № 0000386.

Прокурором Полтавського району М.А.Хмарою 25.01.2015 за №109-986/13 направлено повторно вказівки у кримінальному провадженні.

09.07.2020 року постановою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області Безцінного І.В. визначено органом, який буде здійснювати досудове розслідування у формі дізнання у кримінальному провадженні № 0000386, підрозділ дізнання Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області.

Федоровим В.Г. продовж всього часу перебування на досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0000386 неодноразово направлялися заяви про інформування його про стан здійснення досудового розслідування, з посиланням на те, що раніше подані ним заяви, в тому числі про визнання його потерпілим, залишені без відповіді, а також про те, що йому невідомо, хто слідчий. Також просив повідомити, якщо провадження закрите, то направити на його адресу постанову про закриття кримінального провадження.

25.12.2020 року постановою дізнавача інспектора СД Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Біленко А.В. закрито кримінальне провадження № 0000386 від 07.02.2013 року за ч. 1 ст.358, ч. 1 ст. 357КК України у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вказана постанова дізнавача мотивована тим, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000386 від 07.02.2013 року за ч. 1 ст.358, ч. 1 ст. 357 КК України, що відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України складає 3 роки, закінчився, а особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, не встановлено.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Так, з матеріалів справи вбачається, що є очевидним факт недотримання розумних строків під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000386 за ч. 1 ст. 358 , ч. 1 ст. 357 КК України, яке не є складним, оскільки продовж майже 10 років після початку кримінального провадження, а саме з дня винесення Полтавським районним судом Полтавської області рішення від 28.12.2009 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , винні особи у вчиненні кримінального правопорушення не встановлені.

ОСОБА_1 лише під час судовому розгляду даної цивільної справи дізнався про закриття кримінального провадження № 0000386 від 07.02.2013 року за ч. 1 ст.358, ч. 1 ст. 357 КК України, постанова відповідно до вимог КПК України йому не направлялася, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, а мотиви закриття кримінального провадження обумовлені саме закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальними проступками, передбаченими ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 357 КК України, що є додатковим доказом бездіяльності органу досудового розслідування.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що бездіяльність та незаконні дії службових осіб ГУНП продовж тривалого часу були достатньо психотравмуючим фактором для ОСОБА_1 та такими, що призвели до заподіяння йому моральної шкоди, а саме душевних страждань.

У частині третій статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

ЄСПЛ вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Вищевказане узгоджується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 19 жовтня 2022 року по справі № 370/1530/20.

Встановивши доведеним факт недотримання розумних строків під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000386 за ч. 1 ст. 358 , ч. 1 ст. 357 КК України, взявши до увагихарактер та розмір душевних страждань, завданих ОСОБА_1 , врахувавши вимоги розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку стосовно відшкодування ОСОБА_1 спричиненої йому, неправомірними діями ГУНП в Полтавській області моральної шкоди в сумі 9200 грн.

Щодо суб`єкта справляння грошового зобов`язання

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

Аналогічний правовий висновок викладений також і в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20.

Відтак, стягнення компенсації моральної шкоди у даній справі, з урахуванням предмету та підстави позову, а також суб`єктного складу даних правовідносин, слід здійснювати з Державного бюджету України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги

Головного управління Національної поліції в Полтавській області та про відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , то рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21.10.2022 року підлягає зміні в частині формулювання стягнення компенсації моральної шкоди.

Щодо судових витрат

За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц, провадження № 14-57цс18, дійшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Верховний Суд виходить з того, що позивачі, які згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору, підлягають такому звільненню також і в разі подання ними апеляційних та касаційних скарг.

Враховуючи, що за подання даної позовної заяви та апеляційної скарги не справляється судовий збір, то судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі №204/8037/18.

Розподіл судових витрат Головного управління Національної поліції в Полтавській області судом не здійснюється, оскільки рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2022 року змінено лише в частині формулювання стягнення компенсації моральної шкоди.

Керуючись ст.с. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2022 року змінити в частині формулювання стягнення компенсації моральної шкоди.

Другий абзац резолютивної частини рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2022 року викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 9200,00 грн. компенсації моральної шкоди».

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 травня 2023 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук