Справа № 643/9334/23
Провадження № 2/643/3983/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2023

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Олійника О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Новакової Т.С.

представника відповідача - Колотілової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить стягнути з Держави шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь моральну шкоду у розмірі 37 294,20 грн.

В обґрунтування позову позивачка вказує, що 12.04.2021 року вона подала до Печерського районного суду м. Києва позовну заяву до ТОВ «Фінансо Плюс» про стягнення безпідставно одержаних коштів. У позовній заяві від 12.04.2021 року просила суд стягнути з ТОВ «Фінансо Плюс» безпідставно одержані кошти в сумі 32 476,90 грн., інфляційні втрати в сумі 882,40 грн., 3% річних у сумі 146,79 грн. та судовий збір у розмірі 1362 грн. Зазначила, що кошти в сумі 32 476,90 грн. були безпідставно одержані ТОВ «Фінансо Плюс» у рамках вчинення цим товариством фіктивних фінансових операцій на користь шахрайського проекту. Одночасно з позовною заявою подала до Печерського районного суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на кошти ТОВ «Фінансо Плюс». У цій заяві також зазначала, що необхідно брати до уваги імовірність аналогічних позовів до ТОВ «Фінансо Плюс» від інших постраждалих. Позивачка сплатила судовий збір за подання позовної заяви і за подання заяви про забезпечення позову. Позовна заява та заява про забезпечення позову були направлені до Печерського районного суду 12.04.2021 цінним листом з описом вкладення. Справа зареєстрована в суді 27.04.2021 року, їй присвоєно єдиний унікальний номер 757/22900/21-ц, головуючим визначено суддю Підпалого В.В.

28.05.2021 позивачка подала через підсистему «Електронний суд» клопотання про прискорення розгляду справи, в якому звертала увагу на те, що будь-які рішення щодо відкриття провадження у справі та щодо забезпечення позову судом не ухвалювались. 29.06.2021 року позивачка знову подала до Печерського районного суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про прискорення розгляду справи. Додатково зазначила, що висловлене нею в заяві про забезпечення позову припущення про імовірність аналогічних позовів до ТОВ «Фінансо Плюс» від інших позивачів підтвердилося. 3а даними Єдиного державного реєстру судових рішень, 10.06.2021 року Рівненським міським судом Рівненської області ухвалено рішення у справі № 569/4756/21, яким стягнуто з ТОВ «Фінансо Плюс» на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти в сумі 83 250,00 грн. та судовий збір в розмірі 908,00 грн. Зауважила, що за таких обставин подальша затримка в розгляді судом її заяв може призвести до загрози неплатоспроможності відповідача, що значно утруднить або унеможливить виконання рішення суду. Відповідей на клопотання від 28.05.2021 та від 29.06.2021 позивачка не одержала.

10.07.2021 року позивачка подала до Печерського районного суду через підсистему «Електронний суд» нові докази копії двох сторінок з веб-сайту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

17.09.2021 року позивачка подала засобами поштового зв`язку заяву на ім`я голови суду, в якій вказувала на відсутність будь-яких рішень щодо відкриття провадження у справі та щодо забезпечення позову і просила вжити заходів для прискорення вирішення цих питань.

08.10.2021 року позивачка одержала звичайним поштовим відправленням лист за підписом заступника голови суду від 24.09.2021 року, з якого вбачалося, що 05.05.2021 року постановлена ухвала про залишення її позовної заяви без руху. Копія ухвали до цього листа не була додана.

15.10.2021 року, позивачка подала до суду електронною поштою заяву, в якій просила, зокрема, направити їй ухвалу від 05.05.2021 року, а також розмістити цю ухвалу в Єдиному державному реєстрі судових рішень і в підсистемі «Електронний суд». 02.11.2021 року позивачка направила заяву аналогічного в цілому змісту через підсистему «Електронний суд». Лише 08.11.2021 року вона одержала електронною поштою ухвалу від 05.05.2021 року із супровідним листом від 08.11.2021 року, у якому зазначалося, що ця ухвала надсилається їй повторно. Згідно з протоколом перевірки електронного підпису, ухвала від 05.05.2021 в електронному вигляді підписана суддею 21.07.2021 року. В Єдиному державному реєстрі судових рішень та в підсистемі «Електронний суд» ця ухвала до теперішнього часу не розміщена. Не маючи процесуальних механізмів оскарження цієї ухвали, позивачка вирішила подати уточнену позовну заяву.

Позовну заяву в уточненій редакції направила 12.11.2021 року разом із заявою про усунення недоліків. 15.11.2021 року ці заяви одержані судом.

13.12.2021 року позивачка отримала ухвалу суду від 05.05.2021 року в паперовому вигляді.

22.12.2021 року вона направила через підсистему «Електронний суд» заяву, в якій просила повідомити її про стан розгляду позовної заяви та заяви про забезпечення позову. 26.01.2022 року вона направила заяву аналогічного змісту засобами поштового зв`язку. 31.05.2022 року позивачка направила електронною поштою заяву, в якій просила прискорити розгляд справи. Копію цієї заяви також направила 14.06.2022 року на електронну адресу офісу судді Підпалого В. В. Відповідей на ці заяви не одержала.

21.06.2022 року після тривалих спроб позивачці вдалося додзвонитися до цивільної канцелярії Печерського райсуду, де їй повідомили, що з питань руху справи необхідно звертатися особисто до помічника судді у будь-який робочий день.

Однак коли позивачка прибула до суду 23.06.2022 року (у четвер), їй повідомили, що для помічників суддів приймальними днями визначені тільки понеділок та п`ятниця. Нарешті, 08.07.2022 року позивачка знову особисто прибула до суду, де їй вдалося знайти помічника судді Підпалого В. В., сам суддя перебував у відпустці. Від помічника судді дізналася, що після 08.11.2021 року (тобто після направлення їй копії ухвали від 05.05.2021 року) будь-яких дій у цій справі не зафіксовано. Того ж дня, 08.07.2022 року, позивачка особисто подала через канцелярію суду чергову заяву, в якій повторно просила прискорити розгляд справи. 27.07.2022 року відповідь на цю заяву вона одержала електронною поштою за підписом голови суду, у якому зазначалося, що ухвалою від 05.05.2021 позовну заяву залишено без руху, станом на день надання відповіді провадження у справі не відкривалося.

17.09.2022 року позивачка подала до суду чергове клопотання про прискорення розгляду справи, а також клопотання, в якому просила звільнити її від сплати судового збору за подання позовної заяви і заяви про забезпечення позову та повернути раніше сплачений судовий збір.

Лише 21.11.2022 року позивачка одержала електронною поштою і через підсистему «Електронний суд» ухвалу, датовану 12.01.2022 року, якою відмовлено у відкритті провадження за її позовом. Згідно з протоколом перевірки електронного підпису, вказана ухвала в електронному вигляді підписана суддею Підпалим В.В. 21.11.2022 року. В Єдиному державному реєстрі судових рішень ця ухвала оприлюднена 22.11.2022 року.

В ухвалі від 12.01.2022 року суд зазначив, що позивачка зверталася до слідчих органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за цією заявою здійснюється досудове розслідування. При цьому, на думку суду, в цивільному позові не обґрунтувала, чи не пред`явила вона його в кримінальному провадженні. Разом із тим у позовній заяві позивачка чітко зазначила, що не подавала іншого позову до цього ж відповідача з того самого предмету і тих самих підстав.

27.11.2022 року позивачка подала апеляційну скаргу на ухвалу від 12.01.2022 року.

З ухвали Київського апеляційного суду від 16.03.2023 року про залишення апеляційної скарги без руху, позивачка дізналася, що в матеріалах справи є супровідний лист від 17.01.2022 року, яким їй начебто було надіслано оскаржувану ухвалу. Однак лист суду від 17.01.2022 року позивачка не одержувала.

25.03.2023 року позивачка сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 496,20 грн.

В ухвалі від 31.03.2023 року про відкриття апеляційного провадження Київський апеляційний суд встановив, що копія ухвали Печерського райсуду від 12.01.2022 року їй була доставлена саме 21.11.2022 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 25.05.2023 року апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Печерського районного суду від 12.01.2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. У липні 2023 року справа № 757/22900/21-ц повернута до Печерського районного суду. Ухвалою від 25.07.2023 року суд повторно залишив позовну заяву без руху.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, 05.08.2023 року позивачка подала до суду заяву про усунення недоліків разом із примірниками позовної заяви та відповідних додатків.

08.08.2023 року позивачка подала через підсистему «Електронний суд» заяву про відвід судді Підпалого В.В. Ухвалою Печерського районного суду від 11.08.2023 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді.

Ухвалою Печерського районного суду від 23.08.2023 року, яку позивачка одержала через підсистему Електронний суд» 01.09.2023 року, відкрито провадження у справі № 757/22900/21-ц.

11.09.2023 року позивачка подала до Вищої ради правосуддя дисциплінарну скаргу щодо судді Підпалого В.В.

Заява про забезпечення позову від 12.04.2021 року дотепер не розглянута.

Позивачка також зазначає, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження, рішення Рівненського міського суду від 10.06.2021 року залишається невиконаним, оскільки, імовірно, ТОВ «Фінансо Плюс» встигло вжити заходів для виведення коштів з рахунків з метою унеможливлення задоволення вимог стягувачів і на теперішній час фактично є неплатоспроможним.

Позивачка вважає, що у справі № 757/22900/21-ц мало місце грубе порушення судом процесуальних строків, має місце порушення права на доступ до суду у вигляді незаконної відмови у розгляді по суті позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Суддя Підпалий В. В., наперед не бажаючи розглядати справу і складаючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, взагалі не перевіряв правильність викладених фактичних обставин і не пересвідчувався в тому, що позовна заява дійсно повернута. Таким чином суддя Підпалий В. В. створив позивачу вагому перешкоду для розгляду справи.

У зв`язку з тривалою відсутністю відомостей про розгляд справи, позивачка переживала постійне психологічне напруження та відчуття невизначеності, кожного дня сподіваючись, нарешті, дізнатися про результати розгляду справи. Одержавши із значним запізненням ухвалу від 05.05.2021 про залишення позовної заяви без руху, відчувала розгубленість, не могла чітко зрозуміти мотиви цієї ухвали, зокрема в чому полягають допущені недоліки і в який спосіб їх необхідно усунути. Однак була змушена невідкладно готувати уточнену позовну заяву. Після цього більше ніж півроку не мала жодної інформації про рух справи. Їй довелося двічі особисто відвідувати Печерський районный суд, звертатися до помічника судді.

Подібна бездіяльність зі сторони суду була для неї неочікуваною і не вкладалася в її світогляді. Їй дотепер охоплює відчуття даремно витраченого часу та коштів. Вона постійно думає про те, що не зможе повернути не тільки ті кошти, які були безпідставно одержані ТОВ «Фінансо Плюс», але й навіть сплачені неї суми судового збору та витрати на поштові послуги.

Таким чином, неправомірна бездіяльність держави, яка полягає в незабезпеченні об`єктивного та своєчасного розгляду судом справи № 757/22900/21-ц, спричинила позивачці душевні страждання, внаслідок чого виникла необхідність застосування значних, надмірних зусиль для організації її життя та для відновлення її порушених прав.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Не погоджуючись із позовними вимогами ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_3 за допомогою системи «Електронний суд» 06.10.2023 року подала відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі. У відзиві зазначила, що Міністерство юстиції України у даній справі не є належним відповідачем, оскільки не є тим органом державної влади, який наділений повноваженнями реалізовувати від імені держави права та обов`язки у правовідносинах, які пов`язані з судовим розглядом справ та контролем за дотриманням процесуальних строків під час розгляду справ. Крім того, застосування положень ст. 1173 ЦК України при розгляді питання щодо відшкодування шкоди, на які позивачка посилається у своєму позові, можливе лише у разі фактичного встановлення дійсного завдання шкоди. Тобто, відповідними доказами має бути підтверджено, що позивачу дійсно завдано шкоду у певному розмірі. Натомість, обставинами викладеними у позові, а також доданими до нього, беззаперечно не підтверджено, що позивачу дійсно завдано шкоду у розмірі 37 294,20 грн. Щодо необґрунтованості вимог позивача про стягнення моральної шкоди представник відповідача зазначила, що кошти, які не були отримані позивачем внаслідок розгляду чи не розгляду справи в суді, не можна вважати належним та відповідним розрахунком моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодного доказу неправомірності дій чи бездіяльності Міністерства юстиції України.

09.10.2023 року за допомогою системи «Електронний суд» позивачка ОСОБА_1 надала відповідь на відзив та зазначила, що заперечення, наведені у відзиві на позовну заяву, заслуговують на критичну оцінку і не спростовують заявлених позовних вимог.

16.10.2023 року від представника відповідача ОСОБА_3 на адресу суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких остання зазначила, що позивачка помилково визначила відповідачем Міністерство юстиції України, як представника Держави у цій справі, оскільки, як зазначає сама позивачка, шкода завдана під час здійснення правосуддя, а Міністерство юстиції України не є тим органом державної влади, який наділений повноваженнями реалізовувати від імені держави права та обов`язки у правовідносинах, які пов`язані з судовим розглядом справ та контролем за дотриманням процесуальних строків під час розгляду справ.

17.10.2023 року представник відповідача через систему «Електронний суд» подала клопотання про поновлення Міністерству юстиції України процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування клопотання зазначила, що представництво інтересів Міністерства юстиції у судах здійснюється фахівцями Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 25.09.2023 року до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшло доручення від департаменту з питань судової роботи від 22.09.2023 року та ухвала Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 року щодо забезпечення представництва у даній справі. Так, 25.09.2023 року працівник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, як представник Міністерства юстиції України, ознайомився з матеріалами справи та отримав копію позовної заяви з додатками. Відзив на позовну заяву було подано 06.10.2023 року, копію ухвали суду Міністерство юстиції України отримало 21.09.2023 року, а копію позовної заяви 25.09.2023 року. Також зазначає, що працівники Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції мають електронні кабінети в ЄСІТС, проте не мають доступу до електронного кабінету ЄСІТС Міністерства юстиції України. З урахуванням викладеного просить визнати поважними причини пропуску строку подання відзиву на позовну заяву та поновити Міністерству юстиції України цей строк.

17.10.2023 року від позивачки надійшли заперечення на клопотання (заяву) представника відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позов. В обґрунтування своїх заперечень, позивачка посилається на те, що заява про поновлення пропущеного строку є необґрунтованої, суперечливою із позицією, яка викладена у відзиві на позов, де було зазначено про те, що відповідач не пропустив строк на подання відзиву.

У підготовчому судовому засіданні 18.10.2023 року, суд протокольною ухвалою, керуючись ч. 2 ст. 2, п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України поновив відповідачу строк на подання відзиву та прийняв його до розгляду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.10.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні просила в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Надала відповідні пояснення.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (Постанова ВС від 13.05.2020 у справі №638/8636/17-ц).

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Так, судом встановлено, що в квітні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою до ТОВ «Фінансо Плюс» про стягнення безпідставно одержаних коштів.

На час розгляду цієї справи, справа № 757/22900/21-ц розглядається у суді першої інстанції, рішення по суті позовних вимог ще не прийняте.

Доводи позивачки зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями суду по справі та можливим, на думку позивачки, затягуванням розгляду справи, яке викликає у неї душевні страждання.

У Постанові пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що на підставі ст.56 Конституції України відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними.

У той же час, дії судді Печерського районного суду м. Києва при розгляді справи позивачки та наступних її звернень не визнані незаконними, а тому, твердження позивача є безпідставними та не підтверджені жодними доказами.

Крім того, суд наголошує, що оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) вказала, що необхідною умовою для притягнення Держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

Оскільки у справі відсутні докази неправомірності дій органу державної влади у справі № 757/22900/21-ц, то суд не вбачає за необхідне досліджувати інші умови необхідні для доведення наявності шкоди: це наявність самої шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями та ймовірною шкодою.

Враховуючи аналіз викладених норм права, також ненадання позивачкою належних та допустимих доказів на підтвердження наявності неправомірних дій з боку суду, що на підставі статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, суд вважає необхідним в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач Держава Україна в особі Міністерства юстиції України, , м. Київ, вул. Горецького, буд. 13.

Повний текст рішення складено 24 листопада 2023 року.

Суддя - О.О. Олійник