Провадження №22-ц/812/448/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи цивільну справу №484/4278/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщука Павла Павловича на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Панькова Дениса Анатолійовича у приміщенні цього суду 23 лютого 2023 року, повний текст якого складений 01 березня 2023 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

у с т а н о в и в :

У грудні 2022 р. ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Дяченка Е.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 23 липня 2022 р. ОСОБА_2 зі свого рахунку (ІВАN НОМЕР_1 ), відкритого в Акціонерному товаристві комерційному банку «ПРИВАТБАНК» за допомогою мобільного додатку «Приват24» помилково здійснив два перекази коштів фізичній особі ОСОБА_1 на його картку № НОМЕР_2 , рахунок за якою відкритий в Акціонерному товаристві «Універсал Банк», в загальному розмірі 36600 грн., наступними грошовими переказами: перший - 23 липня 2022 р. об 11 год. 56 хв. у сумі 6601 грн.; другий - 23 липня 2022 р. об 11 год. 55 хв. 29999 грн. Таким чином, 23 липня 2022 р. відповідач фактично отримав від позивача 36600 грн.

Однак, перераховані позивачем кошти були отримані відповідачем безпідставно, так як у ОСОБА_2 відсутні будь-які договірні зобов`язання із відповідачем та між сторонами немає ділових стосунків чи інших зобов`язань, а перераховані кошти не були подарунком чи фінансовою допомогою.

Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач відмовляються повернути 36600 грн. і самовільно продовжує користуватися безпідставно отриманими коштами, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 39006 грн. 27 коп., з яких 36600 грн. - основний борг, 2048 грн. 29 коп. - інфляційних втрат та 357 грн. 98 коп. - 3 % річних, а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2023 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 39006 грн. 27 коп., з яких: 36600 грн. основного боргу, 2048 грн. 29 коп. інфляційних втрат, 357 грн. 98 коп. - 3% річних у розмірі та судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не надав доказів на підтвердження підстав отримання вказаних коштів від позивача, тому з урахуванням положень статті 1212 ЦК України суд вважав встановленим, що відповідач безпідставно набув майно (грошові кошти) позивача, які повинен повернути власнику.

Виходячи з вимог статті 625 ЦК України суд також вважав обґрунтованим вимоги позову про стягнення з відповідача безпідставно отриманих ним грошових сум з урахуванням інфляційних втрат (2048,29 грн.) та 3% річних у розмірі 357,98 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Поліщук П.П. вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 23 липня 2022 року між сторонами було укладено усний договір про надання консультаційних послуг, за умовами якого відповідач зобов`язувався надати позивачу консультативні послуги у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, а позивач зобов`язувався здійснити оплату вартості таких послуг в розмірі 36 600 грн. З метою отримання оплати за надані послуги відповідачем було надано позивачу реквізити свого банківського рахунку у форматі ІВАN. Того ж дня позивачем було оплачено отримані від відповідача послуги за вказаним договором на вказаний рахунок останнього. Однак, призначення платежів під час їх здійснення позивачем вказано не було. Разом з тим, на підтвердження обізнаності у тому, що кошти позивачем сплачуються на рахунок відповідача свідчать і ті обставини, що позивачем було здійснено два платежі. Тобто, вказане свідчить про відсутність помилки з боку позивача, оскільки останній декілька разів здійснював заповнення реквізитів рахунку, що виключає допущення ним однієї і тієї ж помилки. Отже, адвокат Поліщук П.П. вважає, що отримані відповідачем від позивача кошти у розмірі 36600 грн. були сплачені на виконання укладеного між сторонами усного договору, а тому відсутні ознаки безпідставності набуття ОСОБА_1 спірних грошових коштів, а тому висновки суду є помилковими.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, 23 липня 2022 року ОСОБА_2 зі свого рахунку, відкритого в Акціонерному товаристві комерційному банку «ПРИВАТБАНК», здійснив два перекази коштів на картковий рахунок № НОМЕР_3 в Акціонерному товаристві «Універсал Банк»: перший - об 11 год. 55 хв. в сумі 29999 грн.; другий - об 11 год. 56 хв. у сумі 6601 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № Р24А80342639D682035, № Р24А80347141D88579 (а.с. 4, 5).

Згідно із витребуваних судом ухвалою від 14 грудня 2022 року за клопотанням представника позивача від Акціонерного товаристві «Універсал Банк» відомостей власником карткового рахунку № НОМЕР_3 , на який 23 липня 2022 року було зараховано платіж у сумі 6601 грн. та платіж у сумі 29999 грн. від ОСОБА_2 з картки іншого банку (р2р платіж), є ОСОБА_1 (а.с. 19, 25).

За такого судом встановлено і такі обставини підтверджується відповідачем у справі, що останній 23 липня 2022 року отримав від позивача ОСОБА_2 36600 грн.

При цьому банківські перекази не містить вказівки відправника коштів ОСОБА_2 щодо призначення платежів.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 просив про стягнення з відповідача вказаних грошових коштів з урахуванням також інфляційних втрат та 3% річних як таких, що отримані відповідачем безпідставно.

Суд першої інстанції погодився з аргументами позивача.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що такий висновок є правильним.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України договір вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2022 рок справі № 365/388/20 (провадження № 61-15219св21).

В матеріалах справи, яка переглядається, відсутні докази наявності у ОСОБА_1 підстав отримання вказаних коштів у сумі 36600 грн. від позивача, а саме, які б підтверджували наявність будь-яких договірних відносин між ними або відносин, заснованих на інших юридичних фактах, наслідком яких є обов`язок ОСОБА_2 передати спірну суму коштів ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене суд першої інстанції, на підставі наявних у справі доказів дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень про кондикційні зобов`язання.

Крім того, у силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Встановивши те, що відповідач набув без достатньої правової підстави грошові кошти, які належали позивачу, та не повернув їх, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 759/1206/17 (провадження № 61-40св19) та від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21 (провадження № 61-6021св21).

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та правильність висновків суду першої інстанції, а тому відхиляються колегією суддів.

Так, посилання в апеляційній скарзі на наявність передбаченої законом підстави для отримання від позивача 36600 грн., оскільки ця сума є оплатою за укладеним сторонами в усній формі договором за надані відповідачем консультаційні послуги, не приймаються.

Так, відповідно до частини третьої статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ці обставини учасники справи доводять доказами, якими відповідно до статті 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України надані учасниками справи докази мають буть належними, допустимими, достовірними та достатніми.

На підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог та твердження про наявність між сторонами договірних правовідносин про надання консультативних послуг ОСОБА_1 посилався лише на те, що як він, так і позивач є фізичними особами-підприємцями, які здійснюють свою господарську діяльність у сфері комп`ютерного програмування, інформаційних технологій і комп`ютерних систем.

Однак сам по собі факт наявності у сторін по справі статусу фізичних осіб-підприємців не є переконливим та достатнім доказом наявності між ними договірних правовідносин, за якими відповідач мав би правові підстави для отримання від ОСОБА_2 грошових коштів. Тобто належних доказів укладеного сторонами договору відповідачем не надано.

Щодо посилань відповідача на факт обізнаності позивача про те, що гроші ним надсилаються саме позивачу, оскільки спірна сума була перерахована двома платежами і це свідчить про відсутність помилки, тому що вимагало повторного заповнення реквізитів рахунку.

Такі аргументи колегія суддів також відхиляє з урахуванням того факту, що відправлені на рахунок відповідача позивачем платежі були здійснені протягом двох хвилин і не обов`язково вимагали повторного заповнення форми платежу, оскільки платнику можливо було створи повторний платіж.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання в апеляційній скарзі в обґрунтування неправильності висновків суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022св22) з огляду на таке.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Висновки у справі, на які міститься посилання в апеляційній скарзі, і у справі, яка переглядається, не є суперечливими. Встановлені судами фактичні обставини є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи, з урахуванням принципу пропорційності у цивільному судочинстві та дотриманням розумного балансу інтересів сторін.

Так, у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022св22) судами на підставі достатніх, належних та допустимих доказів було встановлення наявність між сторонами договірних правовідносини (договору купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі), а спір виник щодо розміру сплаченого на виконання цього договору, тоді як у справі, яка переглядається, суд дійшов висновку про недоведеність факту існування між сторонами договірних відносин, що не спростовано відповідачем.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням положень матеріального права та вимог процесуального закону, колегія суддів в силу статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції відсутні підставі для розподілу судових витрат, які покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поліщука Павла Павловича залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 23 травня 2023 року