Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 листопада 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

26.07.2023 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ставичний П.І. звернувся до суду із вищевказаним позов до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з сина на користь батька аліменти на утримання останнього в сумі 900 канадських доларів, що еквівалентно 25000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, і довічно; а також аліменти на утримання останнього в сумі 900 канадських доларів, що еквівалентно 25000 грн. за минулий період, а саме за останні три роки, що передували зверненню до суду із даним позовом.

Позовна заява мотивована тим, відповідач є сином позивача, проживає в Канаді, де має у власності об`єкти нерухомості, матеріально забезпечений, й має можливість утримувати батька, який є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС , є особою з інвалідністю 2 групи й потребує медикаментів, які є дороговартісними, а також щомісячно несе витрати з оренди помешкання, придбання одягу й продуктів харчування тощо.

В судове засідання позивач не з`явився, його представник - адвокат Ставичний П.І. подав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом виклику через вебпортал Судова влада України, в судове засідання повторно не з`явився, відзиву не подав.

На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 18.02.2014, стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився відповідач - ОСОБА_2 , про що 16 березня 1989 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області складено відповідний актовий запис №227, де батьком значиться позивач - ОСОБА_1 .

З відомостей (№473 від 30.11.2012), наданих приватною загальноосвітньою школою І-ШІ ступенів «Современник», вбачається, що за час перебування сина (прим. позивача) в даному навчальному закладі батьки разом займались вихованням сина, в молодших класах разом або по черзі супроводжували його до школи, на всіх святах та батьківських зборах були присутніми і приймали в них активну участь. Плату за навчання сина вносили як мама так і тато. ТОВ «Алеся» та «Сектор+», власниками якого були батьки Відповідача, допомагали школі фінансово. Також із цих відомостей вбачається, що Відповідач з любов`ю та повагою ставиться до кожного з батьків, жили вони всі ці роки разом і ніяких сумнівів у працівників школи про міцність сімейних відносин не з`являлось.

Довідкою від 26.11.2014 №2106/388 вбачається, що позивач взятий на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності 2 групи, що стверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , термін дії - довічно, а також учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується серією НОМЕР_4 від 17.05.1991.

З консультаційного висновку спеціаліста від 21.06.2023, виданого лікарем КНП «Ужгородської міської поліклініки» УМР, та 27.06.2023, виданого лікарем медичного центру «Плюс Мед», вбачається, що останній потребує приймати на постійній основі ряд медичних препаратів.

З роздруківки вебсайту аптеки вбачається, що вартість таких препаратів від 111 грн. до 5 тис. грн.

З довідки, виданої Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 19.06.2023 року №4775 2073 2572 1759 від 19.06.2023, вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ в Закарпатській області і отримує пенсію по інвалідності. За період з січня 2022 року по червень 2023 року (за 18 місяців) ним отримано 39 148,00 грн. пенсії.

При цьому з договору найму житлового приміщення від 11.08.2019 видно, що він сплачує орендну плату за найм житлового приміщення.

За твердженням сторони позивача відповідач наразі перебуває в Канаді, отримав імміграційну візу на постійне мешкання до Канади, отримує регулярний немалий дохід, має все необхідне для повноцінного проживання (будинок, квартиру, декілька автомобілів).

Зазначає, що ці факти відомі позивачу, у зв`язку з тим, що він проживав спільно з сином у Канаді протягом тривалого періоду та вказував відповідні дані щодо нього, як члена своєї сім`ї.

Останнє підтверджується копіями Імміграційної аплікаційної форми та відповідних візами.

З копію договору-купівлі продажу майна від 09.10.2012 видно, що відповідач відчужив продавцю об`єкти нерухомого майна, вартістю 7400000 грн.

З рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 17.04.2014 у справі №255/9606/13-ц вбачається, що судом ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання останнього, починаючи з 05.08.2013 по 01.06.2014, а саме по встановлений строк інвалідності.

Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану.

Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

З матеріалів справи, не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України, для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача.

Враховуючи те, що позивач є пенсіонером, особою з інвалідністю, страждає рядом захворювань, є внутрішньо переміщеною особою, несе витрати, окрім як на оренду житлового приміщення, також на лікування, продукти харчування, одяг, для покриття яких його пенсії по інвалідності недостатньо, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина, наявність інших дітей у позивача судом не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 01 січня 2023 року такі розміри для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні. (ст. 7).

Із наданих позивачем довідки про розмір пенсії вбачається, що розмір такої є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, на момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсією у розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, однак, з урахуванням похилого віку позивача, та того, що він є внутрішньо переміщеною особою, особою з інвалідністю 2 групи, потребує ліків, суд вважає, що витрати позивача на медикаменти, речі, орендну плату за найм житла, перевищують розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

При цьому суд враховує, що за твердженням сторони позивача, його син матеріально спроможний сплачувати аліменти на утримання батька, однак суд, приймаючи до уваги те, що позивач отримує пенсію по інвалідності, вважає, що стягнення аліментів із сина на користь батька у сумі 10000 грн. щомісячно здатна полегшити фінансовий тягар останнього, пов`язаний з побутовими потребами.

Щодо стягнення аліментів за минулий час, то суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки в порядку ст. 194 СК України передбачено стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, однак судом не встановлено існування заборгованості по сплаті таких за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 17.04.2014 у справі №255/9606/13-ц; а в порядку ст. 191 СК України чи ст. 79 СК України передбачено присудження аліментів на утримання дитини чи одного з подружжя відповідно за минулий час. З огляду на вищевказана вказана вимога не підлягає до задоволення.

Нормами СК України регламентовано, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача. Враховуючи, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати такого, то такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 89, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, ст. ст. 202-206 СК України, суд

ухвалив:

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , останнє відоме зареєстроване місце проживання на території України за адресою АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання повнолітнім сином батька в сумі 10000 (десять тисяч) гривень щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду 26.07.2023 і довічно.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , останнє відоме зареєстроване місце проживання на території України за адресою АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов