П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/14002/22

Провадження № 22-ц/4815/684/23

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Ковальов І.М.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції

(вступної та резолютивної частин):

15 год.19 хв. 03 квітня 2023 року в м. Рівне

(дати складення повного тексту не зазначено).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Майданік В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління державної казначейської служби у Рівненській області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Департаменту патрульної поліції (далі ДПП), Головного управління державної казначейської служби у Рівненській області (далі - ГУ ДКС), в якому просив стягнути на свою користь 12 000 гривень з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Мотивуючи вимоги, вказувалося, що справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.173 КУпАП, де судовий розгляд тривав близько 7 місяців, було закрито за відсутністю складу в його діях адміністративного правопорушення, а це дає підстави для відшкодування моральної шкоди в порядку Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі Закон 266/94-ВР), яка полягала в душевних стражданнях і приниженні честі, гідності та ділової репутації.

Рішенням Рівненського міського суду від 03 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення виходив із того, що Управління патрульної поліції не є органом, що відповідно до закону здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому відсутні спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу державної влади відсутні, а підлягають до застосування загальні правила відшкодування моральної шкоди, передбачені Цивільним кодексом України. Однак ОСОБА_1 не було надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому моральних страждань. Крім того, встановив відсутність неправомірних дій поліцейських Управління патрульної поліції в Рівненській області щодо позивача, які могли б завдати йому моральних страждань та переживань. Хоча необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових і службових осіб. Також зазначав, що згідно з постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18 факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язкових наслідків цивільно-правого характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіли ОСОБА_1 моральної шкоди.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що заявник не був зобов`язаний доводити неправомірність дій працівників поліції. Позов був мотивований саме неправомірністю притягнення до адміністративної відповідальності в результаті складення відповідного протоколу у справі про адміністративне правопорушення. Така неправомірність підтверджена постановою Рівненського апеляційного суду від 15 липня 2022 року, якою скасовано постанову про накладення штрафу та закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП. Тобто за пред`явленим позовом доведенню підлягала лише незаконність притягнення до адміністративної відповідальності, що й було встановлено та спонукає в порядку п. 4 ст. 2 Закону 266/94-ВР до відшкодування шкоди. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, констатує незаконність дій посадових осіб, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена ним у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (№61-19000сво18). На противагу застосованій міським судом при вирішенні спірних правовідносин постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі №312/262/18 заявник посилався на постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, де вказувалося про те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, що ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Судами зазначалося, що відповідними діями завдається моральна шкода, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Також роз`яснено, що відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Зважав ОСОБА_1 й на те, що відповідно до ч. 2 ст. 13 Закон 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Оскільки від дати складання протоколу серії про вчинення адміністративного правопорушення до дати винесення постанови апеляційним судом минуло 6 місяців, то розмір моральної шкоди мав би становити не менше 39 000 гривень, але їм заявлено значно меншу суму грошових коштів до стягнення.

З наведених підстав просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю.

Правом надання відзивів на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що постановою Рівненського міського суду від 02 березня 2022 року у справі №569/25896/21 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.173 КУпАП, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 119 гривень в дохід держави, а також стягнуто судовий збір в сумі 496,20 грн. в дохід держави.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 липня 2022 року у справі №569/25896/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову суду попередньої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито за підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП.

Апеляційний суд встановив факт неправомірності дій ОСОБА_1 щодо чужого майна, а саме робочого планшету працівника поліції, самовільне викидання планшета у смітник, внаслідок чого на захисному склі робочого пристрою з`явилися подряпини. При цьому зазначалося, що покладений в основу оскаржуваної постанови складений щодо ОСОБА_1 протокол серії ГР № 174717 від 07.12.2021 оформлений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а саме не сформульовано змісту правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Зміст протоколу та постанова суду не містили вказівок на об`єкт та об`єктивну сторону правопорушення, яка повинна бути чіткою, зрозумілою, та не викликати сумнівів. Звернув увагу на те, що диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає, що об`єктивна сторона складу дрібного хуліганства складається з самостійних альтернативних діянь: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії. Кожна кваліфікуюча ознака повинна бути поєднана з порушенням громадського порядку і спокою громадян, та бути вчинена з хуліганських мотивів. У кожному конкретному випадку це потребує з`ясування і конкретизації. Однак матеріалами справи не підтвердилася в діях ОСОБА_1 обов`язкова складова об`єктивної сторони - порушення громадського поряду і спокою громадян, з огляду на що, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, є необґрунтованим.

Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу реалізації позивачем права на відшкодування завданої йому моральної шкоди з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.2 Закону 266/94-ВР.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: ст. 56 Конституції України; ст.ст. 1173-1176 ЦК України, Закон № 266/94-ВР.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, постанови, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справ про адміністративні правопорушенні у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування у цьому випадку здійснюється незалежно від його вини.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), на яку посилається заявник, зроблений висновок, що на підставі п. 2 ч.1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У переглянутій касаційним судом справі, підставою для відшкодування шкоди було закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Суд зазначив, що це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення внаслідок відсутності його складу свідчить про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від його вини. Крім того, відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції, пославшись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19), не врахував, що цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду.

У цьому випадку підлягав застосуванню не висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19), а релевантний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

Як убачається, при вирішенні спірних правовідносин суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

З урахуванням тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, необхідності зміни нормального життєвого стану та витрат часу на відновлення прав, встановленої преюдиційності щодо неправомірності дій позивача, ненадання будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, що спонукає суд визначати розмір, а також з огляду на принципи поміркованості, розумності та справедливості, судова колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову в розмірі 500 гривень.

При цьому не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про визначення розміру моральної шкоди, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за період, коли було складено протокол про адміністративне правопорушення та прийнято постанови про накладення адміністративного стягнення, а також про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Такий розрахунок проводиться на підставі ч.3 ст. 13 Закону 266/94-ВР лише в разі перебування особи під слідством чи судом.

Між тим, в цьому випадку шкоди позивачу заподіяно внаслідок здійснення щодо нього адміністративного провадження, тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень зазначеної правової норми відсутні.

Апеляційний суд також бере до уваги, що у справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно таку шкоду. При цьому боржником у зобов`язанні зі сплати коштів за рахунок Державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до частини першої ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тому помилковим буде висновок щодо стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів саме з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача відшкодування моральної шкоди.

Мотивом для прийняття нової постанови - про часткове задоволення позову відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2023 року скасувати.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 500 (п`ятсот) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

В.В. Майданік