Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Усатова І.А. за участю секретаря - Омелько Г.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регресу, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 70 000,00 гр. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Посилається в позові на те що, 23 листопада 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хюндай Елантра», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля «Мазда 6», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2021 року встановлено вину відповідача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтями ч.1 ст. 130, ч.2 ст.126, ст.124 КУпАП.

Вказана постанова набрала законної сили.

Із змісту даної постанови вбачається, що 23 листопада 2020 року о 01 год. 20 хв. по вул. Печерській, 6 в с.Чайки, Києво-Святошинського району Київської обл.. відповідач вчинив адміністративне порушення, а саме керував автомобілем марки «Хюндай Елантра», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Відповідачу було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу або в найближчому закладі охорони здоров`я,огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» №0371,результат позитивний 1,09 промиле,у присутності двох свідків.

Вина відповідача підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії ОБ № 201833, №201834, №201835 від 23 листопада 2020 року.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (поліс № 201198692) від 10 вересня 2020 року.

23 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернувся до страховика із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування.

На підставі копій протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 27.12.2020 року, ремонтної калькуляції № 38-D/79/1 від 16 лютого 2019 року, аварійного сертифікату майнова шкода, яка завдана власнику автомобіля марки «Мазда 6», державний номерний знак НОМЕР_2 , склала 85 225,05 гр. з ПДВ.

Франшиза за полісом № 201198692 становить - 0, 00 гр.

15 квітня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплачено страхове відшкодування із урахуванням франшизи у розмірі 70 000,00 гр., відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201198692 від 10 вересня 2020 року, що підтверджується копією платіжного доручення № 16326 від 15 квітня 2021 року.

Виходячи з цього, вини відповідача в дорожньо-транспортній пригоді та керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 15 вересня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 06 січня 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками за адресою місця його реєстрації.

31 жовтня 2022 року на адресу суду повернувся конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви, який направлявся відповідачу.

Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом встановлено, що 10 вересня 2020 року між сторонами був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201198692, згідно якого ТДВ СК «Альфа-Гарант» взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди при експлуатації транспортного засобу «Хюндай Елантра», державний номерний знак НОМЕР_1

23 листопада 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хюндай Елантра», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля «Мазда 6», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2021 року відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 130 КУпАП.

23 листопада 2020 року ОСОБА_2 , власник автомобіля «Мазда 6», державний номерний знак НОМЕР_2 , звернулася до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про виплату страхового відшкодування.

Платіжним дорученням № 16326 від 15 квітня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплачено страхове відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 70 000,00 гр.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Відповідно до пунктів 38.1.а, 38.1.ґ ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

-якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

-якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, про настання страхового випадку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В пунктах 5 та 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Згідно з ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідач, не подавши до суду відзиву, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували доводи позивача, суду не надав.

В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, доказами.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 270, 00 гр., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази.

14 травня 2019 року між ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» та Адвокатським бюро «Грідін і Партнери» укладено договір про надання правничої допомоги.

Крім того, у матеріалах справи міститься завдання-доручення № 134 до договору про надання правничої допомоги від 05 липня 2021 року, копія платіжного доручення № ID-163828 від 06 липня 2021 року про оплату за правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року за завданням-дорученням № 134 в сумі 21000,00 гривень, акт прийому-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг) від 14 вересня 2021 року, виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АБ «ГРІДІН І ПАРТНЕРИ», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Грідіна В.В., ордер від ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на адвоката Грідіна В.В.

Вбачається, що позивачем наданий суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України.

Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15,16, 1191 ЦК України, ст. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 / на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» /01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, / 70 000,00 гр. заборгованості, 6 000,00 судових витрат, пов`язаних із оплатою позивачем професійної правової допомоги та 2 270, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішння або у разі розгляду справи без повідомлення /виклику / учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А.Усатова