ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3580/23 Справа № 203/5726/21 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф.М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Городничої В.С., Гапонова А.В.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника Дніпровської митниці Крейси Людмили Олексіївни на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі органу Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Дніпровської митниці про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

28.12.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська через систему «Електронний суд» звернувся ОСОБА_1 (представник позивача адвокат Самарін А.С.) із позовом до Держави України в особі органу Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Дніпровської митниці про відшкодування моральної шкоди, в якому позивач, з урахуванням редакції позовної заяви від 21.02.2022 року, наданої на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 04.01.2022 року, просить суд:

- стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 54600,00 грн та судові витрати у справі.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до Держави України в особі органу Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Дніпровської митниці про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Дніпровської митниці Державної митної служби України (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн (десять тисяч гривень).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судові витрати зі сплати судового збору у справі компенсувати за рахунок держави.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду, представник Дніпровської митниці Крейса Людмила Олексіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним.

Однак, судом не враховано, що Позивач не перебував жодного дня під слідством чи судом, оскільки справа про порушення митних правил порушена відносно нього є адміністративною справою, яка у відповідності до чинного законодавства України розгляди судом та була закрита, і позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності. Таким чином, умови відшкодування шкоди відсутні.

Таким чином, Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вини саме Відповідача (а не Позивача, як декларанта), а також безпідставність складення протоколу про порушення митних правил, який не є рішенням, а лише фіксацією доказів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за відомостями з протоколу Дніпровської митниці Держмитслужби від 04.11.2020 року №0393/11000/20, ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підставу для їх переміщення сертифікату про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів від 26.10.2020 КР №353534 та товаро-супровідні документи: рахунок-фактура (інвойс) №24 від 26.10.2020 року, товаро-транспортна накладна CMR №1156337 від 26.10.2020 року, які містять неправдиві відомості, та тимчасово вилучені товари пиломатеріали дошки необрізні, дубові, кількість 18,054 куб. м. (20710 кг), вартість 133071,44 грн.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021 року, справа №203/557/21, провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.10.2021 року, справа №203/557/21, апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби в особі Романенко І.М. на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021 року було залишено без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021 року відносно ОСОБА_1 без змін.

Постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2021 року, справа №203/557/21, набрала законної сили станом на 22.10.2021 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судом була встановлена наявність складу цивільного правопорушення в діях відповідача, а саме: протиправного характеру дій митного органу, наявність у позивача як потерпілої особи шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і наступними шкідливими наслідками його дій. При цьому суд врахував те, що відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн є достатнім та адекватним розміром відшкодування моральної шкоди, пропорційним понесеним позивачем моральним стражданням, внаслідок протиправних дій відповідача.

Однак, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

Предметом позову у цій справі є стягнення моральної шкоди, за складання відносно ОСОБА_1 головним державним інспектором відділу оперативного реагування №4 (у м. Кропивницький) управління протидії митним правопорушенням Дніпровської митниці Держмитслужби Небензя В.П. Протоколу про правопорушення митних правил №0393/11000/20.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 454/1403/17, від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19, вказано, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювана, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Тобто, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з ст. ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке було закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Складання протоколу це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення, та в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Враховуючи, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на завдання шкоди його репутації, то положення ч. 2 ст. 1167 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, що вказує на необхідність доведення наявності вини відповідача та причинного зв`язку між стражданнями позивача та діями відповідача.

У спірному випадку складання протоколу про порушення митних правил від 04.11.2020 року №0393/11000/20 виникли в силу виконання посадовою особою своїх трудових обов`язків, зокрема, фіксації в протоколі про порушення митних правил даних щодо заявлення позивачем декларантом за митною декларацією №UA110280/2020/010304 неправдивих даних про об`єм та вагу товару (заявлено брутто 21660 кг, нетто 20960 кг та додаткова одиниця виміру 16,527 куб. м, виявлено при проведенні огляду та зважування вага брутто 20710 кг, об`єм 18,054 куб. м).

При розгляді судом справи про порушення митних правил позивач лише довів відсутність складу в його діях порушення митних правил, що не може однозначно підтверджувати відсутність правових підстав у відповідача для складання протоколу про порушення митних правил. Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність вини саме відповідача, а не декларанта, а також безпідставність складення протоколу про порушення митних правил, який не є рішенням, а лише фіксацією доказів.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 стверджував, що він тривалий час перебував під безпідставним кримінальним обвинуваченням, внаслідок чого йому було заподіяно моральну шкоду. Протягом усього часу перебування під судом у справі «кримінального обвинувачення» у розумінні Конвенції Ємченко А.О. усвідомлював, що до нього може бути застосований штраф в розмірі 133071,44 грн з конфіскацією пиломатеріалів, належних його діловому партнеру в обсязі 16,527 куб. м. Усвідомлення цього призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та постійного душевного хвилювання, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Також моральна шкода була завдана його діловій репутації, оскільки внаслідок тимчасового вилучення працівниками митниці товару було зірвано зовнішньоекономічний контракт №42 від 31.01.2020 року та зіпсовані відносини з надійним діловим партнером Литовською компанією UAB «WOOD LINE».

Також, зазначив позивач, що він вимушений був докласти значних зусиль для відновлення своїх порушених прав, здійснюючи тривалий судовий захист від пред`явленого обвинувачення, витрачаючи свій час на судові засідання та кошти на правову допомогу. Додаткових зусиль та коштів довелося витратити позивачу для організації доставки вилученого товару на митний склад, його розвантаження та завантаження, участь у кількаденній процедурі митного огляду, тримання в простої вантажного автомобіля та залучення вантажників, однак, у зв`язку із ненаданням суду доказів завдання йому моральної (немайнової) шкоди, підстав для відшкодування йому такої шкоди з держави не вбачається.

Позивач не довів наявність причинного зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою, що в свою чергу, вказує на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Також, безпідставними посилання позивача на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Оскільки відповідач не є органом слідства, а позивач не перебував жодного дня під слідством чи судом, оскільки справа про порушення митних правил порушена відносно позивача є адміністративною справою, яка у відповідності до чинного законодавства України, розглядалася судом та була закрита.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження та, відповідно, є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, посилання та доводи позивача не знайшли свого підтвердження в якості підстав задоволення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Дніпровської митниці Крейси Людмили Олексіївни- задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2022 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі органу Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Дніпровської митниці про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: В.С. Городнича

А.В. Гапонов