Номер провадження 2/573/312/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

22 листопада 2023 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Черкашиної М.С.,

за участю секретаря: Терещенко О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи Управління служби у справах дітей Сумської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

Враховуючи складність у виготовленні повного тексту судового рішення, що потребує значного часу в обґрунтування доводів сторін, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації : АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), треті особи Управління служби у справах дітей Сумської міської ради (місце знаходження: м. Суми, вул. Харківська, буд. 35 Сумського району Сумської області), відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 75), про визнання батьківства, задовольнити.

Визнати громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Айкіно, Усть-Вимського району Республіки Комі російської федерації згідно із свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , актовий запис № 58 від 09.09.2014, виданого територіальним відділом запису актів громадянського стану Усть-Вимського району (м. Мікунь) Управління запису актів громадянського стану Республіки Комі російської федерації.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня отримання повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частин.

Суддя:

Справа № 592/11487/23

Номер провадження 2/573/312/23

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст )

22 листопада 2023 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Черкашиної М.С.,

за участю секретаря: Терещенко О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи Управління служби у справах дітей Сумської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

24 серпня 2023 до суду за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства. Позивач мотивував позовні вимоги тим, що він починаючи із 2013 зустрічався із ОСОБА_5 , яка завагітніла, та в 2014 поїхала до своєї матері у м. Мікунь Усть-Вимського району Республіки Комі, де ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина ОСОБА_6 . Реєстрацію дитини відповідач здійснила за місцем народження дитини, де видано свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_4 . Відомості про батька дитини внесені зі слів матері. У подальшому, ОСОБА_3 через два тижні разом із сином повернулась на територію України до м. Суми, де проживала з ним однією сім`єю, при цьому дитина відвідувала дошкільні заклади та Сумську ЗОШ № 18 Сумської міської ради. З 27.06.2015 по 05.08.2021 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилась донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказує, що під час народження ОСОБА_4 , який народився в с. Айкіно Усть-Вимського району Республіки Комі, з відповідачем, яка має російське громадянство, він не перебував у зареєстрованому шлюбі, відтак дані обставини унеможливлюють подати заяву до органу реєстрації актів цивільного стану про видачу свідоцтва про народження дитини з внесенням відомостей про батька. Зазначає, що він є біологічним батьком ОСОБА_4 , 2014 р.н., любить його, однак не має можливості у встановленому законом порядку оформити своє батьківство. Крім того, вказує, що нагальність даного питання полягає в загрозі примусового повернення дитини в країну походження через невизначеність законодавства з питань оформлення громадянства України. Також звертає увагу, що встановлення батьківства потрібно для захисту прав та інтересів дитини, набуття останньою громадянства шляхом подання батьком, який є громадянином України, заяви про оформлення набуття дитиною громадянства, враховуючи, що мати дитини має російське громадянство, а на період введення воєнного стану в Україні, продовжити термін посвідки на перебування в Україні неможливо. Крім того, відповідач не заперечує проти визнання його батьком дитини.

Посилаючись на викладені вище обставини, позивач ОСОБА_1 просить ухвалити рішення, яким визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Айкіно, Усть-Вимського району Республіки Комі та змінити прізвище дитини з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 , про що видати свідоцтво про народження, під час складення актового запису про народження зазначивши у ньому батьком громадянина України - ОСОБА_1 .

Заяви (клопотання) учасників справи.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

16.10.2023 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 про визнання позовних вимог ( а.с. 101-103).

25.10.2023 до суду надійшла уточнена позовна заява, якою позивач просить лише визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Айкіно, Усть-Вимського району Республіки Комі, залишивши без розгляду позовну вимогу щодо зміни прізвища дитини та видачі нового свідоцтва про народження (а. с. 118-119).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мачула А.А. уточнені позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх в частині визнання позивача батьком дитини - ОСОБА_4 . Зазначили, що позивач мав відносини із ОСОБА_5 , громадянкою рф, яка завагітніла, але у 2014 перед пологами поїхала із України до своєї матері у м. Мікунь Республіки Комі рф, де ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина ОСОБА_6 . Реєстрацію дитини відповідач здійснила за місцем народження дитини, де їй було видано свідоцтво про народження сина на ім`я ОСОБА_4 , оскільки записати дитину на позивача, який був громадянином України не було можливості. Коли дитині виповнилося два тижні, вона повернулася до України і почала постійно проживати із батьком дитини - позивачем у справі однією сім`єю у м. Суми. Позивач, який вважав себе батьком дитини, починаючи із часу повернення відповідача до України відвідував лікаря із дитиною, про що свідчать записи у медичній картці, водив дитину до садочка, а потім і до школи у м. Суми. ІНФОРМАЦІЯ_5 сторони одружилися та у шлюбі народили спільну доньку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Так сталося, що сторони офіційно розлучилися у 2021 році, але продовжували проживати разом після розірвання шлюбу і виховувати спільних дітей. Зазначає, що він є біологічним батьком ОСОБА_4 , 2014 р.н., любить його, піклується, утримує, однак на сьогоднішній день не має можливості у встановленому законом порядку оформити своє батьківство у поза судовому порядку. А оскільки дитина є громадянином російської федерації, є загроза примусового повернення дитини в країну походження через невизначеність законодавства з питань оформлення громадянства України. Посилаючись на викладене позивач і представник просять задовольнити уточнені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала. Зазначила, що позивач ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_4 , 2014 р.н., який проживає разом із ним майже від народження, утримує та піклується про нього. Визнання позивача батьком Вадима необхідне для захисту прав та інтересів дитини, яка є громадянином рф. Крім того, вказує, що нагальність даного питання на сьогодні полягає в загрозі примусового повернення дитини разом з нею в країну походження через невизначеність законодавства з питань оформлення громадянства України.

Представники третіх осіб Управління служби у справах дітей Сумської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явились, надіславши листа про розгляд справи без участі їх представників (а. с. 133-134 ).

Крім того, інформаційним листом відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми повідомив, що у разі винесення рішення суду про визнання батьківства, його виконання буде неможливим, оскільки актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений територіальним відділом запису актів громадянського стану Усть-Вимського району (м. Мікунь) Управління запису актів громадянського стану Республіки Комі Російської Федерації, з якою зупиненні правові та дипломатичні відносини. Зазначили, що у період зупинення дії міжнародного договору Україна утримується від дій, які б могли перешкоджати поновленню дії договору. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь зупинено з 27.12.2022, з дати якої не здійснюватиметься співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації у цивільних і кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі безпосередні відносини установ юстиції (а. с. 94).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є знайомими сторін у справі підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із 2013 року по даний час, народження дітей, в тому числі ОСОБА_6 у 2014 році. Зазначили, що позивач виховував та опікувався сином із самого народження, водив до садочка, школи, проводив разом довільний час, а тому факт того, що дитина записана не на нього, не є загальновідомий. На даний час сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 продовжують проживати разом та виховувати дітей.

Процесуальні дії в справі.

Ухвалою від 31 серпня 2023 прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та третіх осіб. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 74).

Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 закрито провадження та призначено до судового розгляду вищевказану справу (а. с. 129 ).

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_12 починаючи із 2013 перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Айкіно Усть-Вимського району Республіки Комі РФ народився ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданого 15 вересня 2014 територіальним відділом запису актів громадянського стану Усть-Вимського району (м. Мікунь) Управління запису актів громадянського стану Республіки Комі російської федерації (а. с. 18).

При реєстрації дитини відомості про батька у свідоцтві відсутні.

З 27.06.2015 по 05.08.2021 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого відповідач отримала прізвище чоловіка ОСОБА_9 , та в період якого у них народилась спільна донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується матеріалами справи у їх сукупності (а. с. 19-20, 23).

На підтвердження того, що ОСОБА_4 , 2014 р.н. відвідував дошкільні навчальні заклади за місце проживання, стороною позивача долучені довідки про його перебування на вихованні у дитячому садку та про навчання у школьному закладі (а. с. 21-22).

Також позивачем долучена копія медичної документації на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка заведена медичним закладом за місцем проживання дитини у м. Суми (а. с. 24-56).

Долучені до матеріалів справи фото свідлини також стверджують факт приймання участі батьком у вихованні дитини (а. с. 57-59).

Допитані судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є знайомими сторін підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , народження дітей, в тому числі Вадима у 2014, який народився у Р. Комі в той час, коли його мати ОСОБА_9 , яка на той час була ОСОБА_8 , перебувала там. Після народження дитини, відповідачка повернулась на Україну, де вони проживали однією сім`єю, навіть перебували у шлюбі. На даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 продовжують проживати разом.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 ставиться до ОСОБА_4 , як до свого сина, вони спілкуються, проводять час разом, приймає участь у його вихованні, між ними налагоджені відносини як батька та сина.

Крім того, батьківство позивача підтверджує відповідач, та вказує, що вони виявляють бажання проживати однією сім`єю й надалі, проте не має можливості у встановленому законом порядку оформити батьківство, що може в подальшому послугувати примусовому поверненню матері й дитини в країну походження.

У зв`язку із збройною агресією, якою порушено фундаментальні норми та принципи міжнародного права, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, відділами державної реєстрації актів цивільного стану України припинене будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах та у галузі міжнародного приватного права.

01.12.2022 прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року»(надалі - Закон № 2783-ІХ) згідно з яким Україна вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993. Закон № 2783-ІХ набрав чинності 23.12.2022.

Орган реєстрації актів громадянського стану, який проводив реєстрацію народження дитини є державним органом країни-агресора, з якою припинено застосування міжнародних договорів і з 25.02.2022 розірвані дипломатичні відносини, що унеможливлює виконання рішення суду про визнання батьківства.

Оскільки, встановлення батьківства потрібно для захисту прав та інтересів дитини, набуття останнім громадянства шляхом подання батьком, який є громадянином України, заяви про оформлення набуття дитиною громадянства, та враховуючи, що мати дитини має російське громадянство, а на період введення воєнного стану в Україні продовжити термін посвідки на перебування в державі, неможливо, позивач змушений звернутись до суду з позовом про визнання його батьком дитини.

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Стосовно позовної вимоги про визнання батьківства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

За статтею 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22.03.2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» ("Kautzor v. Germany"), та від 22.03.2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» ("Ahrens v. Germany")).

Як записано у статті 122 СК України, права та обов`язки батька та дитини ґрунтуються на походженні дитини від нього.

Відповідно до пунктів 8 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» умови та порядок визнання батьківства визначено законом, тому в справах названої категорії суд не може визнавати мирові угоди. Якщо відповідач виявить бажання добровільно подати заяву до органу РАЦС про реєстрацію свого батьківства, суд має відкласти розгляд справи або оголосити перерву на строк, необхідний для вирішення питання в такому порядку, а в разі надання нового свідоцтва про народження дитини - закрити провадження у справі за відсутністю підстав для її судового розгляду. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Суд враховує, що спірні правовідносини зачіпають права та інтереси дитини, стосуються досить делікатної сфери суспільних відносин й пов`язані із особистим та сімейним життям сторін. Встановлення батьківства належним чином гарантує інтереси дитини, щодо встановлення її походження. Право дитини на отримання важливої інформації стосовно свого походження захищається положеннями Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Таке право за жодних обставин не може бути обмежене, як і право позивача, доводити своє батьківство стосовно дитини, у передбачений законодавством спосіб, а також, як і право відповідача визнати даний позов.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, факт батьківства позивача підтверджується наданими суду доказами, а тому суд приходить висновку, що уточнений позов в частині визнання батьківства ОСОБА_1 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Позивач, звертаючись до суду, зазначив в позовній заяві, що відповідач є громадянкою російської федерації, а також те, що реєстрація народження їх сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проведена територіальним відділом запису актів громадянського стану Усть-Вимського району (м. Мікунь) Управління запису актів громадянського стану Республіки Комі Російської Федерації, на підтвердження зазначеного надано суду фотокопію свого паспорта та копію про народження дитини (а. с. 18, 104).

Суд зауважує, що у зв`язку із збройною агресією проти України, здійсненою російською федерацією в порушення основоположних принципів і норм міжнародного права, та повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022, Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, та відповідно до Закону № 2783-ІХ вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993, що у свою чергу, унеможливлює виконання рішення суду у даній справі щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження органом реєстрації актового запису, який провів реєстрацію народження дитини.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Висновки суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

У відповідності з положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України заявником надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для їх задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , який є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_13 із 2013 року, від яких народився син, надає згоду про визнання його батьком дитини, а мати дитини відповідач у справі ОСОБА_3 не заперечує даного факту.

На підставі викладеного, з урахуванням визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про визнання батьківства є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На стягненні судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача не вбачається. Крім того, позивач просив залишити судові витрати за ним.

На підставі вищезазначеного, керуючись статтями 10, 81, 265, 273, 354 ЦПК України, статтями 126, 128 Сімейного кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації : АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), треті особи Управління служби у справах дітей Сумської міської ради (місце знаходження: м. Суми, вул. Харківська, буд. 35 Сумського району Сумської області), відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 75), про визнання батьківства, задовольнити.

Визнати громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Айкіно, Усть-Вимського району Республіки Комі російської федерації згідно із свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , актовий запис № 58 від 09.09.2014, виданого територіальним відділом запису актів громадянського стану Усть-Вимського району (м. Мікунь) Управління запису актів громадянського стану Республіки Комі російської федерації.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня отримання повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.11.2023 року.

Суддя