Справа № 127/2706/23
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Літневської А.Р.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Драчук Т.М.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Гука Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди направлена до Вінницького районного суду Вінницької області з Вінницького міського суду Вінницької області відповідно до ухвали від 07.02.2023 про передачу матеріалів позову за територіальною підсудністю та після повторного автоматичного розподілу передана судді Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І.

Ухвалою судді від 22.03.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - прийнято до провадження судді Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І., відкрито провадження в зазначеній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 14.10.2022 о 18:35 год на автомобільній дорозі М 30 км 382 км водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, при ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 10.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2022 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень на користь держави.

Постанова суду набрала законної сили 15.11.2022.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як власника наземного транспортного засобу марки «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , застраховано в ТОВ Страхова компанія «Альфа Гарант», відповідно до полісу № АТ- обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ОСОБА_1 є власником автомобіля «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 звернулась до ТОВ Страхова компанія «Альфа Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, як власник пошкодженого автомобіля, а також надала заяву на виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів.

13.12.2022 ОСОБА_1 звернулась до Вінницького відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз МЮ України з заявою на проведення транспортно - товарознавчого дослідження відповідно до вимог ст.ст. 102, 106 ЦПК України для звернення до суду.

21.12.2022 відбувся огляд пошкодженого транспортного засобу «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 та був складений відповідний акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) із детальним зазначенням назв деталей та описом їх пошкодження.

Зазначений акт було складено та підписано експертом Базалицьким В.С., власником ОСОБА_1 .

Винуватець ДТП ОСОБА_3 про огляд автомобіля був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням від 12.12.2022, однак на огляд не з`явився.

Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення транспортно - товарознавчого дослідження № 8013/22-21, складеного 27.12.2022 судовим експертом Базалицьким В.С., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в зв`язку з пошкодженням автомобіля станом на 16.02.2022 «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску, внаслідок його пошкодження станом на 21.12.2022 складала 80 665,10 гривень.

12.01.2023 позивачу ОСОБА_1 страховою компанією ТОВ Страхова компанія «Альфа Гарант» виплачено страхове відшкодування в розмірі 75 000 гривень.

Оскільки страховою компанією виконано відшкодування шкоди особі, яка застрахувала свою цивільну відповідальність при пошкодженні транспортного засобу в ДТП, в межах суми страхування, встановленої договором обов`язкового страхування, а згідно Полісу АТ-, згідно якого верхня межа страхової суми становить 130 000,00 грн., тобто сума страхового відшкодування позивачу, яка може бути сплачена страховою компанією на користь позивача, не може перевищувати вказані 130 000,00 грн.

На станції техобслуговування ФОП ОСОБА_5 здійснено ремонт транспортного засобу «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_1 .

Вартість ремонту транспортного засобу «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 склала 129 740,00 грн., який оплачено позивачем згідно квитанції 0.0..1 на суму 70 000 грн., квитанції № 1S3on200hak від 26.01.2023 на суму 50 000 грн., квитанції № JtmRsLhxuPo від 27.01.2023 на суму 9 740,00 грн.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_3 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Відносини між відповідачем ОСОБА_3 та ТОВ СК «Альфа -Гарант», яким було застраховано автомобіль «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме: врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин саме ОСОБА_3 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, згідно із висновком експертного дослідження за результатами проведення транспортно- товарознавчого дослідження № 8013/22-21 від 27.12.2022 використану ТОВ СК «Фльфа-Гарант» при визначенні страхового відшкодування, вартість відновлювального ремонту склала 167 116,25 грн. (з яких загальна сума запчастин складає 139 648,90 грн.), а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) 80 665,10 грн.

На станції техобслуговування ФОП ОСОБА_5 здійснено ремонт транспортного засобу «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_1 ..

Вартість ремонту транспортного засобу «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 склала 129 740,00 грн., який оплачено позивачем згідно квитанції 0.0..1 на суму 70 000 грн., квитанції № 1S3on200hak від 26.01.2023 на суму 50 000 грн., квитанції № JtmRsLhxuPo від 27.01.2023 на суму 9 740,00 грн.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд позовні вимоги щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 54 740 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди який дорівнює 129 740 грн. та розміром виплаченого страхового відшкодування в сумі 75 000 грн. задоволити.

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача 2 265,24 грн. витрат, понесених в зв`язку з проведенням транспортно - товарознавчого дослідження від 27.12.2022 №8013/22-21.

Також, позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилась у тому, що позивач нервувала внаслідок ДТП, що сталась з вини відповідача, і пошкодження її автомобіля, втрати можливості використовувати автомобіль, як в професійному так і в особистому житті, суттєвої втрати автомобілем товарного вигляду, витрачанням часу для вирішення питань щодо ремонту автомобіля, відмовою винної особи в досудовому врегулюванні спору та необхідності відновлення порушених прав.

Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

В зв`язку із зверненням до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди - позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн., які були сплачені позивачем адвокатові Драчук Т.М.

За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 54 740 гривень; витрати, понесені в зв`язку з проведенням транспортно - товарознавчого дослідження від 23.12.2022 №0.0..1 в розмірі 2265,24 гривень; завдану моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Драчук Т.М. позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просили позов задволити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Гук Г.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність, зазначивши, що дані правовідносини регулюються законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним Кодексом. Позивач вказує, що фактичний розмір завданої шкоди дорівнює 129740 гривень, з яких страховик відшкодував 75000 гривень. Вважає, що різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страхового відшкодування в сумі 54740 грн. повинен відшкодувати відповідач. Відповідач дійсно порушив правила дорожнього руху, в результаті якого завдав пошкоджень автомобілю, який належить позивачу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована Страховою компанією «Альфа-Гарант» за полісом АТ-4, з лімітом відшкодування 130000 грн. Тобто, якщо по вині ОСОБА_3 сталася ДТП і матеріальні збитки потерпілого в межах суми ліміту відшкодування, то відшкодування шкоди повинен нести страховик, Страхова компанія «Альфа- Гарант».

Позивач звернулася до Вінницького відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз для проведення незалежного транспортно-товарознавчого дослідження. В результаті проведення такого дослідження експертом В. Базалицьким встановлено, що матеріальний збиток завданого власнику автомобіля внаслідок його пошкодження становить 80665,10 грн.

В подальшому позивач звернулась до приватного підприємця ОСОБА_5 , який займається ремонтом з рихтування автомобілів, та виконав рихтувальні роботи на суму 129740 грн.

Дана сума як по ремонту та вартості запасних частин зовсім не має розрахунку в порядку визначену законодавством. Невідомо хто і за якою ціною продавав бувші у вжитку запасні частини.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством».

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Постановою Великої Палати Верховного Суду України (Справа №755/18006/15-ц від 04.07.2018 в п.55 підтверджено дане положення закону, а відповідно до п. 57 даної постанови «Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності ( стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 26.10.2022 справа №645/6088/18, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

В даному випадку страховиком встановлено ліміт страхової суми 130000 грн. В межах цієї суми позивач вправі вимагати відшкодування того фактичного розміру завданої шкоди, який вона вважає доказаним.

Разом з тим, позивач погодилася на страхову виплату в розмірі 75000 гривень, а іншу частину відшкодування бажає отримати від страхувальника.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 , як особа винна у вчиненні ДТП зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) . Страхове відшкодування в даному випадку становить 130000 грн.; сума в 75000 гривень, яку страховик виплатив ОСОБА_1 , це договірна сума виплати в межах страхової суми.

Незрозуміло чому саме ОСОБА_3 , як особа винна у вчинені ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю, адже за умовами страхового полісу всі відшкодування за вчинення ДТП несе страховик.

Позивач не звертався до страховика про відшкодування всієї суми, яку він вважає є матеріальним збитком при ДТП.

Відповідач не погоджується з експертною оцінкою вартості запасних частин і оплати виконаних ремонтних робіт, вартості запасних частин при ремонті.

Для прикладу: замінити крило, експертна оцінка 350 грн., вартість ФОП ОСОБА_5 - 4000 грн.; замінити двері передні, експертна 2100 грн., вартість ФОП ОСОБА_5 4000грн; замінити двері задні, експертна оцінка 1960грн., вартість ФОП ОСОБА_5 4000 грн. Так по всіх позиціях, в два, а то і три рази більші ціни, виконані ФОП ОСОБА_6 на фарбування, запчастини, ремонтні роботи і т.д. Така невідповідність нічим не обґрунтована. Тим більш, що всі запасні частини, які указані експертом, так і використані при ремонті, бувші у вжитку.

Відносно витрат понесених в зв`язку проведенням транспортно- товарознавчого дослідження від 23.12.2022 в розмірі 2265,24 грн. - це витрати в зв`язку з ДТП і повинні відшкодовуватися страховиком, тобто, Страховою компанією «Альфа-Гарант».

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю».

Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Отже, законом не передбачено відшкодування моральної шкоди за пошкодження автомобіля в ДТП.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Такого висновку суду дійшов з наступного.

Як встановлено по справі, 14.10.2022 о 18 год. 35 хв. на автомобільній дорозі М 30 км 382 км водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, при ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 10.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень на користь держави (а.с. 12).

Постанова суду набрала законної сили 15.11.2022.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як власника наземного транспортного засобу марки «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , застраховано в ТОВ Страхова компанія «Альфа Гарант», відповідно до полісу № АТ- обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ОСОБА_1 є власником автомобіля «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 11).

13.12.2022 ОСОБА_1 звернулась до Вінницького відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз МЮ України з заявою на проведення транспортно - товарознавчого дослідження відповідно до вимог ст.ст. 102, 106 ЦПК України для звернення до суду.

21.12.2022 відбувся огляд пошкодженого транспортного засобу «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 та був складений відповідний акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) із детальним зазначенням назв деталей та описом їх пошкодження.

Зазначений акт було складено та підписано експертом Базалицьким В.С., власником ОСОБА_1 (а.с. 32).

Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення транспортно - товарознавчого дослідження № 8013/22-21, складеного 27.12.2022 судовим експертом Базалицьким В.С., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в зв`язку з пошкодженням автомобіля станом на 16.02.2022 «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску, внаслідок його пошкодження станом на 21.12.2022 складала 80 665,10 гривень (а.с. 14 - 26).

12.01.2023 позивачу ОСОБА_1 страховою компанією ТОВ Страхова компанія «Альфа Гарант» виплачено страхове відшкодування в розмірі 75 000 гривень (а.с. 34).

Оскільки страховою компанією виконано відшкодування шкоди особі, яка застрахувала свою цивільну відповідальність при пошкодженні транспортного засобу в ДТП, в межах суми страхування, встановленої договором обов`язкового страхування, а згідно Полісу АТ-, згідно якого верхня межа страхової суми становить 130 000,00 грн., тобто сума страхового відшкодування позивачу, яка може бути сплачена страховою компанією на користь позивача, не може перевищувати вказані 130 000,00 грн.

На станції техобслуговування ФОП ОСОБА_5 здійснено ремонт транспортного засобу «Lexus RX 450H», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг № MRD-625-945135 від 27.01.2023 (а.с. 35 - 37).

Вартість ремонту транспортного засобу Lexus RX 450H, державний номерний знак НОМЕР_2 склала 129 740,00 грн., який оплачено позивачем згідно квитанції 0.0..1 на суму 70 000 грн., квитанції № 1S3on200hak від 26.01.2023 на суму 50 000 грн., квитанції № JtmRsLhxuPo від 27.01.2023 на суму 9 740,00 грн. (а.с. 38 - 40).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_3 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Відносини між відповідачем ОСОБА_3 та ТОВ СК «Альфа -Гарант», яким було застраховано автомобіль «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме: врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За таких обставин саме ОСОБА_3 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановленим в суді фактам відповідають правовідносини, що виникли із недоговірних зобов`язань з підстав по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, які регулюються Цивільним кодексом України, актами цивільного законодавства України, які не суперечать положенням ЦК України та які регулюють встановлені судом відносини сторін.

Дані правовідносини регулюються:

-відповідно до ч.1 п.2 ст.11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків;

-відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права; ч.2 п.п.8, 9 вказаної статті способами захисту цивільних прав можуть бути відшкодування майнової та моральної шкоди;

-відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування;

-відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав;

-відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала;

-відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи яка її завдала, якщо шкоди завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

-згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку;

-відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

Оскільки постановою Вінницького міського суду Вінницької області 03.11.2022 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, то дана обставина, у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України / вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою/, доказуванню не підлягає.

Визначаючись щодо правової оцінки особи відповідача, на якого суд повинен покласти обов`язок відшкодувати збиток, суд враховує, що за ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування ( зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону ), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика; в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У той же час Верховним Судом у постанові від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц підтриманий висновок суду апеляційної інстанції щодо можливості відшкодування майнової шкоди її заподіювачем.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги те, що майнової шкоди позивачу завдано з вини ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 54740 грн. 00 коп. та витрати, понесені в зв`язку з проведенням транспортно - товарознавчого дослідження в розмірі 2265 грн. 24 коп.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що за ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи яка її завдала, якщо шкоди завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як підставу для визнання права позивача ОСОБА_1 на отримання компенсації за спричинену моральну шкоду, суд враховує характер діяння винного, негативні наслідки в здоров`ї та житті позивача, тривалість її моральних страждань, і виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди, при чому на думку суду саме такий розмір відповідатиме обставинам справи.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилом ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 цієї статті закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зробила висновок про те, що: «витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України) При прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат».

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як зазначалося вище, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Матеріалами справи встановлено, що позивач отримала послуги адвоката та відповідно понесла витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: Договір про надання професійної правничої допомоги № 29/22-ц від 06.12.2022, додаток № 1 до Договору від 06.12.2022, квитанцію № 0.0..1 від 06.12.2022 про оплату вартості професійної правничої допомоги (а.с. 41 - 45).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом також сплачено судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с. 49 - 50).

Враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 11494 грн. 00 коп. та судові витрати, які складаються із суми судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 22, 993, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст. 377 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 76, 128, 133, 137, 141, 224, 264, 265, 268, 273 - 274 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 54740 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені в зв`язку з проведенням транспортно - товарознавчого дослідження в розмірі 2265 грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11494 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24.11.2023.

Суддя Оксана БОНДАРЕНКО