ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/3728/19
Номер провадження 22-ц/818/737/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року в складі судді Рубіжного С.О у справі № 639/3728/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позов, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що 14 березня 2018 року біля будинку 13 по вул. Конєва у м. Харкові, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «KIA Cerato», державний номер НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху, а саме з лівої смуги руху на праву у попутного напрямку, не надав дорогу транспортному засобу «KIA Ceed», державний номер НОМЕР_2 , під його керуванням, який рухався в попутному напрямку, та здійснив зіткнення з останнім, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, їх власникам завдано матеріальної шкоди.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 листопада 2018 року закрито провадження по справі № 639/1889/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

В межах розгляду адміністративної справи експертами Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.М. Бокаріуса (далі- ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса) була проведена судова транспортно-трасологічна та автотехнічна експертиза, відповідно до висновку якої винною у ДТП особою є ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП позивачу спричиненоматеріальну шкоди, розмір якої становить 136 220,80 грн, що підтверджується висновком судової товарознавчої експертизи, складеним 01 червня 2020 року експертами ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Оскільки цивільна правова відповідальність відповідача не забезпечена, то збитки мають бути відшкодовані ним як винною особою.

Також, внаслідок ДТП йому завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичайного ритму життя; негативного впливу на стан здоров`я. Розмір моральної шкоди позивач оцінив у 17620 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив стягнути матеріалу шкоду у розмірі 136 220, 80 грн, моральну шкоду у сумі 17 620 грн, понесені нимсудові витрати, а також витрати за проведення експертизи у розмірі 4745 грн.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав. У відзиві на позовну заяву заперечував щодо висновків, викладених експертом у висновку від 31 серпня 2018 року. Вважає, що експерт умисно склав завідомо неправдивий висновок про порушення ним норм ПДР України та які знаходяться в причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Вбачаючи в діях експерта ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України (завідомо неправдивий висновок експерта; створення штучних доказів обвинувачення; з корисливих мотивів), ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав звернувся з заявою до СВ Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області де наразі здійснюється досудове розслідування щодо неправомірних дій експерта, відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено 02 грудня 2018 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 68 110, 40 грн, витрати на проведення експертизи у розмірі 2355 грн, 10 000 грн моральної шкоди та 781,10 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ДТП виникла внаслідок винуватих дій обох водіїв, а тому з відповідача підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 68 110,40 грн, тобто 1/2 від розміру завданого матеріального збитку, визначеного висновком експерта. З урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості та обставин справи суд вважав обґрунтованими вимоги щодо відшкодування завданої моральної шкоди, розмір грошової компенсація якої визначив у сумі 10 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ніколаєва В.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позов є необгрунтованим, поданим на підставі завідомо неправдивих даних про обставини події, наведеними особисто позивачем, без врахування пояснень свідків події наданих суду.

Судом першої інстанції при ухвалені рішення не враховано, що в провадженні Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області перебуває заяваОСОБА_1 про вчинення експертом ХНДІСЕ злочину, передбаченого ст. 384 КК України і розпочато кримінальне провадження №0003227.

Оскільки його вини у скоєнні ДТП, в результаті якого було пошкоджено автомобіль позивача, постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 листопада 2018 року по справі № 639/1889/18 не встановлено, тому відсутні правові підстави для покладення на нього відповідальності по відшкодуванню шкоди.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Ніколаєва В.І. на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 14 березня 2018 року о 08 год. 35 хв. в районі будинку № 13 по вул. М. Конєва у м. Харкові водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом КіаСееd держ. номер НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, при якій мав би змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, та здійснив зіткнення з транспортним засобом КіаСегаto держ. номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 47).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 249977 від 14 березня 2018 року, ОСОБА_1 14 березня 2018 року о 08 год. 35 хв. в районі будинку № 13 по вул. М.Конєва у м. Харкові, керуючи транспортним засобом КіаСегаto держ. номер НОМЕР_1 під час зміни напрямку руху, а саме з лівої смуги руху на трамвайну колію у попутного напрямку, не надав дорогу транспортному засобу КіаСееd держ. номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, та здійснив зіткнення з останнім. (т. 1, а.с. 48).

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, по справі № 639/1889/18 провадження по справі відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення (т. 1, а.с. 44, 45-46).

Висновками судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 13079/19987 від 31 серпня 2018 року встановлено, що виходячи із довжини гальмівного шляху автомобіля КІА Сегаtо, швидкість його руху перед утворенням слідів гальмування на проїжджій частині, складала не менше 13 км/год. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля КІА Сегаtо ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля КІА Сееd ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності з вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля КІА Сегаtо ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України, та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання: «Чи мав автомобіль під керуванням водія ОСОБА_2 технічну можливість не допустити зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_1 .?», «Який час необхідний був водію ОСОБА_2 , для зупинки транспортного засобу в даних дорожніх обставинах?» та «Чи відповідали дії водія ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України?», експертним шляхом, на даному етапі дослідження, є неможливим (т. 1, а.с. 6-18).

Відповідно до Висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 768, складеного 01 червня 2020 року судовим експертом ХНДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса, ринкова вартість автомобіля КіаСееd держ. номер НОМЕР_2 на момент проведення експертизи (01.06.2020 рік) без урахування отриманих внаслідок ДТП пошкоджень, складає 235 240,40 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля на момент проведення експертизи (01.06.2020 рік) складає 243 790,14 грн, величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля КіаСееd на момент проведення експертизи (01.06.2020 рік), приймається у розмірі ринкової вартості КТЗ та складає 235 240,40грн.; ринкова вартість автомобіля КіаСееd держ. номер НОМЕР_2 на момент проведення експертизи (01.06.2020 рік) з урахуванням отриманих пошкоджень, складає 99 019,60 грн. (том 1, а.с. 149-187).

За проведення автотоварознавчого дослідження позивачем сплачено 4710,00 грн (том 1 а.с. 222).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).

Відповідно до частин 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (пункт 3 частини 1 статті 1188 ЦК України).

У п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Таким чином саме на суд, який розглядає спір про відшкодування шкоди, завданої ДТП, покладається обов`язок визначити ступень вини кожного з її учасників.

З урахуванням обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів рішення суду першої інстанції про наявність вини учасників цього ДТП у рівних частках вважається правильним та обгрунтованим.

Доводом апеляційної скарги є відсутність вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, в результаті якого було ушкоджена належний позивачу автомобіль, оскілки постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 листопада 2018 року по справі № 639/1889/18 така вина не встановлена, тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності за завдану шкоду.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що "не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо".

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції правильно вважав, що не притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині 2 статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Однак, відповідачем ОСОБА_1 не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Судом першої інстанції встановлено, що цивільна-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована не була, з огляду на що покладення на нього обов`язків у відшкодуванні 1/2 частини спричиненої ДТП шкоди позивачу є правомірним.

Доводи ОСОБА_1 про порушення експертом вимог закону та свідоме викривлення результатів експертизи на користь позивача за відсутності обвинувального вироку суду обґрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції та також не приймаються судовою колегією.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з такого.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) зазначено, що: "Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини 1, 2 статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі;

зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди;

у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;

завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;

гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості;

по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що:

"під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди".

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз змісту позовної заяви свідчить, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, заявлені до ОСОБА_1 обґрунтовані незаконними діями останнього, у зв`язку із пошкодженням майна (автомобіля) позивача. Тобто, ці позовні вимоги заявлено на підставі пункту 3 частини 2 статті 23 ЦК України, згідно з якими моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини 3 статті 23 ЦК України).

З урахуванням обставин справи, які встановлено судом, колегія суддів, з огляду на критерії наведені вище вважає, що суд першої інстанції врахував страждання та переживання позивача у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та обґрунтовано вважав, що розумним і справедливим буде присудження позивачу на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 10000 грн, є обґрунтованим та таким, що відповідає нормам матеріального права, а тому в цій частині рішення суду також підлягає залишенню без змін.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 травня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В.Бурлака

О.Ю.Тичкова