КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-др/947/34/23
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження питання про розподіл судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі за позовною заявою
Товариства з обмеженою відповідальністю
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2021 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі, призначено дату, час і місце проведення судового засіданні.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.04.2023 року, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26.04.2023 року встановлено відповідність поданої заяви вимогам ст. 270 ЦПК України, за наслідком чого прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі.
В судове засідання призначене на 22.05.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак від представника позивача надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив.
Частинами 3,4 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
З урахуванням вказаних положень процесуального законодавства, судом було ухвалено провести розгляд заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення за відсутності сторін по справі в судовому засіданні 22.05.2023 року за відсутності сторін у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Як вбачається з заочного рішення суду від 05.07.2022 року, ухваленого за наслідком розгляду справи вбачається, що судом було вирішено питання про розподіл судових витрат понесених позивачем, які складаються лише зі сплаченого судового збору.
Отже, є встановленим, що під час ухвалення вказаного рішення суду за наслідком розгляду питання, судом не в повному обсязі було вирішено питання про розподіл судових витрат заявлених позивачем, зокрема не вирішено питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, заявленим позивачем до стягнення.
На підставі вищевикладеного суд вважає наявними підстави для ухвалення в цій справі додаткового рішення з питання про розподіл витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У відповідності до ч.1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, позивачем на підтвердження понесених витрат на отримання професійної-правничої допомоги надано до суду договір №05-03/2021 про надання правової допомоги від 05.03.2021 року, укладений між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», за умовами якого клієнт доручив, а адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.
За умовами пункту 2.1 договору, Адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги:
- надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу захисту інтересів, а також складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновлення в разі порушення;
- приймає участь в підготовці та юридичному оформленню різного роду договорів, що укладаються клієнтом з юридичними особами, підприємцями та громадянами, надає допомогу в організації контролю за виконанням зазначених договорів, слідкує за застосуванням передбачених законом та договором санкцій по відношенню до контрагентів, які не виконують договірні зобов`язання;
- представляє у встановленому порядку інтереси клієнта в господарських судах, судах загальною юрисдикції, адміністративних судах, а також в інших органах під час розгляду правових спорів.
Також позивачем надано до суду на підтвердження заявлених понесених витрат на професійну правничу допомогу в цій справі наступні документи:
Надаючи оцінку вищевказаним доказам по справі, суд зазначає наступне, як вбачається наданий до суду договір №05-03/2021 про надання правової допомоги від 05.03.2021 року не містить інформації стосовно предмету надання послуг саме у визначеній справі щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , також не містить фіксовано визначеного розміру гонорару, за наслідком чого суд вважає, що вказаний договір є загальним, а відтак не підтверджує надання адвокатським об`єднанням правничої допомоги позивачем саме в цій цивільній справі.
Також, стороною позивача не надано належних договорів на підтвердження того, що сторонами вносились відповідні зміни до зазначеного договору, саме в частині надання послуг ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» з приводу стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
З урахуванням викладеного, суд вважає, що наданий до суду договір №05-03/2021 про надання правової допомоги від 05.03.2021 року не належним чином підтверджує надання Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» правничої допомоги позивачеві, пов`язаної саме з предметом розгляду цієї справи.
Доказів на підтвердження того, що грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., були сплачені за відповідним рахунком, який би містив інформацію про нарахування цих коштів у тому числі за наданими послугами з наданої правничої допомоги з приводу стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , до суду не надано.
Судом приймається, що як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження цих обставин суду, крім договору про надання правничої допомоги, також повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).
До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.
Також, судом враховується, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі № 910/7032/17.
З урахуванням вищевикладеного, надаючи оцінку усім доказам в цілому, суд доходить до висновку про необґрунтованість доводів про понесені витрати на професійну правничу допомогу, за наслідком чого відсутні підстави для їх відшкодування у заявленому до стягненні розмірі, з підстав недоведеності та необґрунтованості таких витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 133, 134, 137, 141, 264, 270, 274-279, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
У задоволенні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» про відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу - відмовити.
Додаткове заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд додаткового заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне додаткове заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного додаткового заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд додаткового заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Додаткове рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Головуючий Калініченко Л. В.