РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Мукачево Справа №303/2098/23

2/303/353/23

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок скоєного злочину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування 7384,60 грн матеріальної та 50000,00 грн моральної шкоди, спричиненої внаслідок скоєного злочину.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди через вчинення відповідачем злочину, внаслідок чого було порушено кримінальне провадження, яке розглядалось Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області.

Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України.

Поданий представником відповідача відзив на позовну заяву суд до уваги не бере, оскільки всупереч вимогам пункту другого частини п`ятої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України до такого не додано доказів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Як вбачається з фактичного аналізу матеріалів справи, згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками була вручена особисто відповідачу 04.04.2023, а відзив на позовну заяву подано до суду 24.04.2023, тобто з порушенням строку встановленого вищезазначеною ухвалою суду.

З урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_2 кримінального проступку мали місце: «24.11.2020 о 13 год 00 хв. Так, знаходячись біля свого будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , діючи умисно, в ході словесної сварки з ОСОБА_1 , нанесла останній два удари рукою затиснутою в кулак по обличчю та ногою в область правої нижньої кінцівки, спричинивши потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді синців в області спинки носу, нижньої щелепи зліва, в середній третині лівої гомілки та садини в області спинки носу по центру, які згідно з даними медичного висновку експерта №499/2020 від 11.12.2020 виникли від дії тупого твердого предмету по ударному механізму, садно по механізму тертя, чим можуть бути затиснуті в кулак руки та взуті ноги сторонньої людини та є характерними для падіння з висоти власного росту і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності та вкладаються в дату події, що мала місце 24.11.2020».

На підставі ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2022 року по справі №303/878/21, відповідно до частини першої ст. 49 Кримінального кодексу України, ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першою ст. 125 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000642 від 28.22.2020 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою ст. 125 Кримінального кодексу України закрито.

Згідно з частиною шостою ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

За змістом пункту восьмого частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дію і негативними наслідками.

У статті 1192 Цивільного кодексу України встановлені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування шкоди в натурі (передача речі такого ж роду і такої же якості, полагодження пошкодженої речі тощо); відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі у контексті з вищевказаними положеннями законодавства, суд вважає недоведеною позовну вимогу ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача суми 7384,60 грн у якості матеріальної шкоди завданої злочином.

Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди у розмірі 7384,60 грн, яка підлягає стягненню з відповідача, ОСОБА_1 посилається на завдання їй тілесних ушкоджень в результаті яких вона була змушена пройти обстеження у лікарів, а також придбати ліки та пристрій для вимірювання кров`яного тиску.

На підтвердження позовної вимоги про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди позивач надала акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 58 від 21.05.2021, консультативний висновок спеціаліста від 16.06.2021, протокол 2032 (МРТ голови) від 21.05.2021, копії чеків про придбання ліків, консультацію спеціаліста нервопатолога, придбання тонометра, талон на отримання результатів замовлення аналізів №471023485 (а.с. 9-13).

Разом з тим, всі вищезазначені докази датуються травнем-липнем 2021 року, тоді як факт скоєння злочину мав місце 24.11.2020, у зв`язку з чим, недоведеним є причинно-наслідковий зв`язок між вчиненим діянням у вигляді легких тілесних ушкоджень та погіршенням стану здоров`я позивача, що настало через півроку.

Наданий позивачем консультативний висновок спеціаліста (а.с. 10) не доводить причинний зв`язок між протиправною дією відповідача внаслідок вчинення злочину, що мав місце 24.11.2020 року і негативними наслідками, які настали через півроку.

Відповідно до статей 12, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, подані позивачем докази, зокрема чеки на придбання ліків, тонометра, самі по собі не є належними доказами у справі. При цьому відсутність у матеріалах справи даних медичної картки позивача та рецептів з призначеними медичними препаратами, виключає можливість суду перевірити надані позивачем чеки на предмет відповідності призначеному їй лікуванню.

Аналогічні за змістом висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 23 лютого 2022 року по справі № 643/7765/18.

Як зауважує у згаданій постанові Верховний суд, неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відносно позовної вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2022 року по справі №303/878/21, суд закрив кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 , впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В свою чергу звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину.

Згідно з ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як зауважує Верховний Суд у постанові від 7 квітня 2020 року по справі №572/3209/17, розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить предмет оціночної діяльності суду та визначається залежно від визначених Цивільним кодексом України критеріїв з урахуванням вимог розумності та справедливості, а не на підставі висновку експертизи.

Разом з тим, враховуючи факт завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, характер та обсяг душевних страждань позивача, та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, суд дійшов висновку про те, що сума у розмірі 10000,00 грн є достатньою для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі частини статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід також стягнути суму 1073,60 грн. у відшкодування судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 279, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 10000,00 гривень (десять тисяч гривень 00 копійок) у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави суму 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) судового збору.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

7. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ).

Суддя В.В. Кость