Справа № 177/227/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24 квітня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді Попова В.В.,
при секретарі Собченко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання квартири, -
Позивач у судове засідання не з`явилась, але її представник надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача, а в разі неявки відповідача ухвалити рішення при заочному розгляді справи.
Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надала.
На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, як убачається з матеріалів справи, позивачу та відповідачу на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.12).
Згідно відмітки у паспорті громадянина України на ім`я позивача, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та згідно довідки щодо реєстрації місця проживання, відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.6,18). При цьому, відомостей щодо не проживання відповідача у квартирі, співвласником якої вона є матеріали справи не містять, так само як і не містять відомостей про проживання відповідача саме за зареєстрованим місцем проживання.
Відповідно до наданих позивачем квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, остання за період з 01 січня 2019 року по 01 січня 2022 року оплачувала надані житлово-комунальні послуги за: централізоване опалення (АТ «Криворізька теплоцентраль»), домофонні системи (ФОП ОСОБА_4 ), вивіз відходів (ТОВ «Екоспецтранс»), газопостачання (ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»), розподіл газу, електроенергію (ТОВ «Дніпропетровські енергетичні послуги»), холодна вода і водовідведення (КП «Кривбасводоканал»), управління багатоквартирним будинком (ОСББ КР «Спаський 4»). При цьому суд зауважує, що у всіх квитанціях платником зазначена саме позивач у справі ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.
Виходячи з положень глави 26 ЦК України та загальних правових засад інституту спільної сумісної власності, співвласники зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній сумісній власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Між тим, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної сумісної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна.
Згідно ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. За приписами ч. 4 ст. 543 ЦК України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Таким чином, враховуючи відсутність визначення часток у праві спільної сумісної власності та єдність квартири як предмета зобов`язання, відповідальність співвласників є солідарною. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України). Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 року у справі №521/3743/17 та у постанові від 19.08.2020 року у справі №703/2200/15-ц.
Отже, як убачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яка належить їм саме на праві спільної сумісної власності, позаяк матеріали справи не містять відомостей про виділ часток співвласників, а відтак режим спільного сумісного володіння не змінювався.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а ч. 1 ст. 9 цього ж Закону встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
Отже, судом установлено, що відповідач своїх обов`язків по утриманню належної їй на праві спільної сумісної власності квартири не виконує, всі витрати по утриманню квартири несе позивач, що підтверджується наданими останньою квитанціями, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позивач самостійно виконала солідарний обов`язок, а відтак має право на зворотну вимогу до відповідача як до іншого співвласника квартири.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, п.п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. та пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн. 00 коп. (а.с.8-11).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 280-284, 354-355 України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст. 285 ЦПК України, та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В. Попов.