КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/7059/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Виниченко Л.М. в м. Київ 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» недоплачену суму страхового відшкодування 53512,55 грн., інфляційні втрати 1730,72 грн. та 628,96 грн. - 3 % річних, всього 66354,83 грн., вартість проведених експертних досліджень у суму 5454 грн., вартість послуг інспекції (дефектування автомобіля) в сумі 1425 грн., судовий збір 1073,60 грн.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що 20 серпня 2022 року близько 13:55 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем КІА д.н.з. НОМЕР_1 в м. Київ по вул. Алма-Атинській, не стежив за дорожньою обстановкою, при розвороті на надав дорогу транспортному засобу Toyota д.н.з. НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку, та здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження належного позивачу транспортного засобу.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія була застрахована на час ДТП в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за полісом № 208175104, до якої нею було подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. 14 вересня 2022 року в м. Київ по вул. Харківське шосе, 179 здійснено огляд завданих пошкоджень транспортному засобу Toyota д.н.з. НОМЕР_2 . В зв`язку з тим, що вартість збитків, розрахована страховою компанією, виявилася абсолютно необ`єктивною, нею було залучено експерта ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» Нестеренко В.І., та з метою встановлення вартості відновлювального ремонту замовлено експертизу про визначення вартості матеріального збитку, завданого їй як власнику автомобіля, вартість якої склала 5400 грн. та 54 грн. комісії, загалом 5454 грн. Крім того, нею понесено додаткові витрати на послуги СТО за проведення дефектування автомобіля в розмірі 1425 грн.

Відповідно до звіту про оцінку КТЗ від 28 вересня 2022 року № 244-2022, складеного експертом Нестеренком В.І., вартість завданого їй матеріального збитку становить 140985,46 грн.

10 жовтня 2022 року страховою компанією на рахунок ОСОБА_1 виплачено 87472.91 грн. З метою досудового врегулювання спору вона зверталася до відповідача з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 53512,55 грн. та вартості проведених експертних досліджень 5454 грн., всього в розмірі 58966,55 грн., до 26 грудня 2022 року, проте страхова компанія відмовила у виплаті вказаного розміру страхового відшкодування, посилаючись на занижену вартість відновлювального ремонту в сумі 101383,49 грн. Оскільки відповідачем виплату страхового відшкодування здійснено частково і не в повному обсязі, позивачем відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» нараховано пеню в розмірі 10482,60 грн., а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 1730,72 грн. та 3 % річних в розмірі 628,96 грн. з 27 грудня 2022 року (день кінцевої сплати за вимогою від 13 грудня 2022 року) на суму невиплаченого страхового відшкодування в сумі 53512,55 грн. по дату звернення з позовом до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року позов частково задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 26583,96 грн., пеню 5134,71 грн., інфляційні втрати 859,79 грн., 3 % річних у розмірі 308,08 грн., витрати по оплаті експертного дослідження в розмірі 2676,24 грн., послуг з дефектування автомобіля у розмірі 706,23 грн. та судовий збір 1073,60 грн., а всього 37342,61 грн. В решті позову відмовлено.

Відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправосудність та несправедливість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, без урахування правових висновків Верховного Суду, без дотримання права відповідача на справедливий суд, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року в зазначеній частині та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в позові, покласти на позивача судові витрати, в тому числі 4000 грн., понесених відповідачем в апеляційному суді і за наслідками розгляду справи в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом залишено поза увагою, що страховиком виконано вимоги закону, а саме проведено розслідування причин ДТП, у визначені строки здійснено огляд пошкодженого КТЗ, замовлено звіт про оцінку визначення матеріального збитку та сплачено позивачу страхове відшкодування. Розмір шкоди визначено страховиком у належний спосіб на підставі звіту № 19277 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 06 жовтня 2022 року, яким розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу станом на дату оцінки становить 101383,49 грн., включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування, і визначено суму страхового відшкодування 87472,91 грн.

Звертав увагу, що звіти, висновки експертного дослідження, висновки судової експертизи є попередніми оціночними документами і не можуть визначати реальні збитки, які визначаються під час реальних (фактичних) витрат потерпілого на відновлення пошкодженого майна.

Наводив правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 06 липня 2018 року в справі № 924/675/17, згідно яких, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суду, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами СТО, на якій проводився ремонт автомобіля. Тобто Верховний Суд зазначив, що в разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди виходять з двох доказів, з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами СТО. Суд першої інстанції не звернув на це увагу, встановивши обставини, що ремонт КТЗ не проводився, доказів реальних збитків не надано, експертиза не проводилася, але зробив висновки, що не відповідають обставинам справи та призвели до незаконного судового рішення. Фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу).

Наводив правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду в справі № 363/218/16-ц від 26 червня 2018 року.

Зазначив, що звіти про оцінку вартості пошкодженого майне не можуть свідчити про невиконання страховиком обов`язку, який діяв в межах і порядку, встановленому спеціальним законом. Суд першої інстанції не надав оцінку законним діям страховика, зосередившись на визнанні звіту № 19277 від 06 жовтня 2022 року неналежним і недостовірним доказом, при цьому звіт про оцінку КТЗ від 28 вересня 2022 року № 244-2022 також не відповідав вимогам законодавства, про що заявлено представником відповідача, так як зроблений не на дату оцінки та без виклику зацікавлених сторін у позасудовому порядку, що унеможливило відповідачу реалізувати свої процесуальні права під час проведення такої оцінки.

Посилався на незаконність стягнення витрат 5454 грн. для проведення експертних досліджень, дефектування 1425 грн., оскільки страховик не є завдавачем шкоди і не має відшкодовувати будь-які витрати позивача поза межами приписів Закону № 1961. Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону № 1961 позивач має право на відшкодування витрат на складання звіту лише в тому разі, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк. У цьому випадку потерпіла особа має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди і страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи, що є прямою нормою спеціального закону.

Наводив правові висновки Верховного Суду від 16 грудня 2020 року в справі № 824/647/19-а, від 20 липня 2022 року в справі № 524/710/21 щодо незаконності стягнення таких процесуальних витрат страховика, вказував, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку за ініціативою позивача до звернення до суду не дають підстав для подальшого відшкодування витрат на його підготовки.

Вказував, що суд не правильно визначився зі спірними правовідносинами і наданими позивачем доказами. В обґрунтуванні рішення суд посилається на договір № DGO-208175104, який не має застосовуватися в даному страховому випадку, так як сума збитків, розрахована судом, 114056,87 грн., не перевищує страхову суму 130000 грн. за полісом обов`язкового страхування № DGO-208175104. Даний договір не має жодного значення для врегулювання страхового відшкодування, оскільки ним регулюється додаткова відповідальність.

Вказував, що стягнення 100 % судового збору не відповідає приписам пропорційності стягнення таких витрат, оскільки судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних, вказував, що стягнення зі страховика сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, не відповідає приписам законодавства. Відповідальність страховика за прострочення виплати страхового відшкодування за межами 90-денного строку визначена п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961, якою передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Наводив правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц, від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17 щодо застосування ст. 625 ЦК України, вказував, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають в зв`язку зі завданням шкоди під час виплати страхового відшкодування страховиком потерпілому, і не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

27 вересня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява представника ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» адвоката Шиліна В.А. про розподіл судових витрат, в якій він просив зробити розподіл судових витрат відповідача за наслідками розгляду апеляційної скарги в розмірі 4000 грн. витрат правничої допомоги та оплати судового збору за подання скарги. До заяви додано копію додатку № 2 до договору б/н від 12 червня 2020 року про надання правової допомоги у справі № 755/7059/23, складеного 24 липня 2023 року, за умовами якого адвокат Шилін В.А. та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» погодили, що розмір фіксованого гонорару в сумі 4000 грн. за надання правничої допомоги представлення інтересів клієнта в Київському апеляційному суді за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування; оплату гонорару за надання правничої допомоги не пізніше 30 днів після набрання законної сили рішенням суду першої інстанції; копію акту приймання наданих послуг від 27 вересня 2023 року за договором б/н від 12 червня 2020 року, додатком № 2 від 24 липня 2023 року, копію договору про надання правової допомоги від 12 червня 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому представником позивача ОСОБА_7, позивач заперечувала проти апеляційної скарги, спростовувала доводи апеляційної скарги та просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, а у разі прийняття рішення про часткове задоволення витрат на правничу допомогу за заявою адвоката Шиліна В.А. зменшити їх до 1 грн.

Вказувала, що доводи відповідача про те, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 28 вересня 2022 року № 244-2022 року носить інформаційний характер, не відповідають дійсності, оскільки даний звіт є документом, сформованим та здійсненим відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Вважала помилковими посилання апелянта на відсутність підстав для задоволення судом витрат на проведення експертизи, замовлення та проведення якої відбулося за ініціативою позивача до його звернення до суду з позовом. Вказувала, що обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи в межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В силу вимог ст. 22 ЦК України, ст. 29 Закону № 1961 відшкодування витрат на експерта в сумі 5454 грн. та дефектування в сумі 1425 грн. знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з виною водія та втратами, яких зазнав позивач в зв`язку з пошкодженням автомобіля. Витрати на експерта для складання звіту про оцінку КТЗ є фактично неминучими для встановлення вартості відновлювального ремонту автомобіля. Крім того, будь-яких клопотань про призначення додаткової/повторної експертизи відповідачем не заявлялося в зв`язку з незгодою з висновком оцінювача ОСОБА_3 .

Крім того, судом вірно не взято до уваги звіт № 19277 про оцінку вартості КТЗ від 06 жовтня 2022 року з підстав його сумнівності та достовірності.

Наводила правові висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 20 вересня 2023 року в справі № 712/4126/22 про те, що відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, підриває конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.

Щодо посилань відповідача на відсутність підстав для стягнення судом першої інстанції пені, 3 % річних та інфляційних втрат, вказувала, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц сформулювала правовий висновок про те, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тому, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика застосовується ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Заперечувала проти задоволення заяви про розподілення витрат на правничу допомогу в фіксованому розмірі 4000 грн., оскільки в договорі про надання правової допомоги від 12 червня 2020 року немає детального опису послуг, в акті прийому наданих послуг від 12 червня 2020 року немає детального опису виду/назви робіт, послуг, не зазначено час, витрачений адвокатом для надання відповідної послуги, а також їх вартість окремо щодо кожної з послуг/робіт. Не надано доказів фактичного надання послуг, їх вартості, не надано платіжного доручення, банківської виписки тощо. Неподання стороною відповідного розрахунку (детального опису робіт, наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, позбавляє сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Toyota Rav4 д.н.з. НОМЕР_2 (а. с. 24).

Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року в справі № 755/8261/22, ОСОБА_2 20 серпня 2022 року близько 13:55 в м. Києві по вул. Алма-Атинській, керуючи автомобілем марки КІА д.н.з. НОМЕР_1 , не стежив за дорожньою обстановкою, при розвороті не надав дорогу транспортному засобу Toyota д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, та здійснив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень з механічними збитками, чим порушив п.п. 2.3, 10.4 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а. с. 9).

14 вересня 2022 року ТОВ «Автосаміт ЛТД» проведено дефектування автомобіля Toyota Rav4 д.н.з. НОМЕР_2 на суму 1425 грн., яка була сплачена ОСОБА_1 (а. с. 44 - 45).

Згідно звіту про оцінку КТЗ № 244-2022, складеного 28 вересня 2022 року, складеного ТОВ «Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія» на підставі договору, укладеного з ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Rav4 д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП, складає 140985,46 грн., в тому числі ПДВ на вартість замінених складових та матеріалів. Вартість відновлювального ремонту Toyota Rav4 д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП складає 130132,25 грн. (в тому числі ПДВ на вартість замінених складових та матеріалів) (а. с. 10 - 14).

Згідно рахунку-фактури, виставленої ТОВ «Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія» до сплати ОСОБА_1 27 вересня 2022 року, вартість складання звіту № 244-2022 з визначення вартості матеріального збитку Toyota Rav4 д.н.з. НОМЕР_2 становить 5400 грн., які нею було сплачено згідно квитанції від 30 вересня 2022 року (а. с. 30 - 31).

За полісом № 208175104 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля КІА д.н.з. НОМЕР_1 станом на час ДТП була застрахована у відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» зі страховою сумою на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130000 грн. (а. с. 33).

Крім того, ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було укладено договір добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № DGO-208175104 (а. с. 34 - 36).

14 вересня 2022 року автомобіль Toyota Rav4 д.н.з. НОМЕР_2 було оглянуто експертом Мотричем С.Ю. (а. с. 77).

До відзиву на позовну заяву відповідачем надано копію звіту № 19277 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» 06 жовтня 2022 року, виконавець оцінки Мотрич С.Ю., звіт підписано директором ОСОБА_4 , згідно якого вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням Toyota Rav4 д.н.з. НОМЕР_2 за станом на дату оцінки, становить 101383,49 грн. включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування (а. с. 71 - 73).

Позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву надано копію звіту № 19277 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного ТОВ «СЗУ Україна» на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» 06 жовтня 2022 року, виконавець оцінки ОСОБА_8, звіт підписано директором ОСОБА_5 , згідно якого вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням Toyota Rav4 д.н.з. НОМЕР_2 за станом на дату оцінки, становить 101383,49 грн. включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування (а. с. 99), та копію супровідного листа ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», разом із яким було направлено зазначену копію звіту (а. с. 98).

10 жовтня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 87472,91 грн. (а. с. 51).

13 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з вимогою про доплату різниці між вартістю матеріального збитку, визначеного відповідно до звіту про оцінку КТЗ від 28 вересня 2022 року № 244-2022 та фактично виплаченою сумою 87472,91 грн., в розмірі 53512,55 грн. в строк не пізніше 26 грудня 2022 року (а. с. 37 - 38).

Листом від 23 грудня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» повідомило ОСОБА_1 , що розрахунок суми страхового відшкодування проводився на підставі звіту № 19277, згідно з яким вартість відновлювального ремонту (вартість робіт, матеріалів та запасних частин) склала 101383,49 грн., ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» повністю виконало свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу Toyota Rav4 д.н.з. НОМЕР_2 під час ДТП, яка мала місце 20 серпня 2022 року (а. с. 42).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем КІА д.н.з. НОМЕР_1 , у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року в справі № 755/8261/22 і ніким не заперечена.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положенням пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із пунктами 34.3, 34.4 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечуючи проти позову, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» посилалось на те, що на підставі зазначених норм Закону виплата страхового відшкодування проведена у розмірі шкоди, оціненої страховою компанією, на підтвердження чого відповідачем надано звіт № 19277 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 06 жовтня 2022 року.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Дослідивши наданий відповідачем звіт № 19277 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 06 жовтня 2022 року, суд першої інстанції встановив, що звіт складено ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» за підписом оцінювача Мотрич С.Ю. та директора ОСОБА_4 (а. с. 71 - 73), в той час як позивачу за цим же номером був наданий звіт № 19277 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 06 жовтня 2022 року ТОВ «СЗУ Україна», у якому зазначено виконавця оцінки ОСОБА_8, директора ОСОБА_5 (а. с. 99), а з копії протоколу технічного огляду вбачається, що опис пошкоджень автомобіля Тойота складався оцінювачем Мотрич С.Ю. (а. с. 77).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно зауважив, що вказані обставини викликають сумнів щодо об`єктивності та достовірності звітів, на підставі яких позивачу виплачувалось страхове відшкодування, та визнав звіт № 19277 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 06 жовтня 2022 року, неналежним і недостовірним доказом.

Разом із тим, відповідно до п. 36.7 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Звернення до суду з даним позовом є реалізацією передбаченого законодавством права позивача на оскарження рішення страховика про здійснення страхового відшкодування в оціненому ним розмірі.

Відповідно до пункту 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Пунктом 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

На підтвердження обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги, нею надано звіт про оцінку КТЗ від 28 вересня 2022 року № 244-2022, складеного експертом Нестеренком В.І., згідно якого вартість завданого їй матеріального збитку становить 140985,46 грн.

Даний звіт судом прийнято як належний та допустимий доказ розміру заподіяного позивачу матеріального збитку.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, з посиланням на правові висновки Верховного Суду в постанові від 06 липня 2018 року № 924/675/17, що звіти, висновки експертного дослідження, висновки судової експертизи є попередніми оціночними документами і не можуть визначати реальні збитки, які визначаються під час реальних (фактичних) витрат потерпілого на відновлення пошкодженого майна, з огляду на те, що виплата страхового відшкодування проводилася страховою компанією також на підставі складеного на її замовлення звіту, а не фактичних витрат потерпілої, та оскільки наданий позивачем звіт складено у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 оцінки майна «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року, Методики № 142/5/2092 зі змінами та доповненнями, і апеляційна скарга не містить аргументів щодо невідповідності звіту № 244-2022 від 28 вересня 2022 року вимогам вказаних нормативних актів.

Заперечення відповідача, що вказаний звіт також не є досконалим, так як зроблений не на дату оцінки та без виклику зацікавлених осіб у позасудовому порядку, що унеможливило відповідачу реалізувати свої процесуальні права під час проведення такої оцінки, не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом, оскільки обов`язкова присутність заінтересованих осіб для технічного огляду транспортного засобу положеннями Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не вимагається, а припущення відповідача про визначення оцінювачем розміру шкоди не на дату оцінки не підтверджуються будь-якими доказами та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд враховує, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не заборонено оцінювати шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на підставі висновків (звітів) про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, а висновки Верховного Суду в постанові від 06 липня 2018 року № 924/675/17, на які посилався відповідач в апеляційній скарзі, зроблені Верховним Судом в тому контексті, що у звіті зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Крім того, у даній справі, на відміну від справи № 924/675/17, був відсутній спір про визначення розміру заподіяної шкоди, з огляду на неналежність наданого відповідачем звіту № 19277 від 06 жовтня 2022 року, і оскільки відповідачем на спростування належного звіту позивача від 28 вересня 2022 року № 244-2022 не заявлено клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Судом першої інстанції встановлено, що за висновком звіту про оцінку № 244-2022 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Тойота, н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, складає 140985,46 грн. (а. с. 10 - 14), причому у вищевказану суму матеріального збитку включена втрата товарного вигляду колісного транспортного засобу у розмірі 10853,21 грн., також позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення нею оплати вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. Розмір матеріального збитку розраховано з податком на додану вартість на складові та матеріали, що підлягають заміні, при цьому, вартість матеріалів для ремонту транспортного засобу визначена в сумі 11176,71 грн., вартість складових, що підлягають заміні, визначена у розмірі 85275,54 грн., що загалом складає 96452,25 грн. Вказана сума включає ПДВ 16075,38 грн., розмір якого має бути відшкодований потерпілій особі страховиком після отримання останнім фінансових документів про оплату проведеного ремонту транспортного засобу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до звіту про оцінку № 244-2022, вартість матеріального збитку без урахування податку на додану вартість та втрати товарної вартості становить у розмірі 114 056 грн. 87 коп. (140985,46 грн. - 10853,21 грн. (ВТВ) - 16075,38 грн. (ПДВ)), апеляційний суд погоджується з даними розрахунками і вони не спростовані доводами ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в апеляційній скарзі.

Встановивши на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що оскільки 20 серпня 2022 року з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу автомобіль Toyota отримав механічні ушкодження, чим позивачу заподіяно майнової шкоди, страхова компанія виплатила страхове відшкодування не в повному обсязі, а саме 87472,91 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню недоплачений розмір страхового відшкодування без урахування ПДВ та втрати товарної вартості.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав оцінку законним діям страховика, яким розмір шкоди визначено у належний спосіб на підставі звіту № 19277 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 06 жовтня 2022 року, і визначено суму страхового відшкодування 87472,91 грн., що звіти про оцінку вартості пошкодженого майна не можуть свідчити про невиконання страховиком обов`язку, який діяв в межах і порядку, встановленому спеціальним законом. Так, з огляду на положення п. 36.7 ст. 36 даного Закону, відповідно до якого рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку, та оскільки звіт № 19277 від 06 жовтня 2022 року судом першої інстанції визнано неналежним і недостовірним доказом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Судом першої інстанції враховано, що вимога позивача про доплату страхового відшкодування датована 13 грудня 2022 року, однак відповідачу була надіслана засобами поштового зв`язку 15 грудня 2022 року та отримана ПрАТ «СК «ВУСО» 21 грудня 2022 року (а. с. 37 - 41), тобто строк 7 днів від дня отримання становить по 28 грудня 2022 року, натомість дата 26 грудня 2022 року є терміном у часі, що заявлена у межах строку, який ще не сплив. Період від дня отримання вимоги - з 21 грудня 2022 року по 26 грудня 2022 року, що зазначено позивачем як кінцева дата, включає 3 робочих дні.

Оскільки страховик не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі, судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь відповідача пеню в розмірі 5134,71 грн. на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», збитки від інфляції в розмірі 859,79 грн. та 3 % річних в розмірі 308,08 грн. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання перед позивачем по сплаті страхового відшкодування, виконаного відповідачем не в повному обсязі, за період з 29 грудня 2022 року по дату заявлених вимог 18 травня 2023 року, що включає 141 день прострочення платежу.

Правильність даного розрахунку не спростовано доводами апеляційної скарги і зустрічного контррозрахунку не надано.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій з посиланням на правомірність дій страховика, яким виплачено суму страхового відшкодування на підставі поданих позивачем доказів та в порядку, встановленому законом, тоді як розмір недоплаченого страхового відшкодування визначено рішенням суду, яке не набрало законної сили, з огляду на правові висновки Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 761/6406/16-ц (провадження № 61-34162св18), в якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскільки страховик належним чином не виконав зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі (а саме, виплатив його не в повному обсязі), у межах позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних, інфляційні втрати та пеня згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18), від 27 січня 2021 року в справі № 337/5617/19 (провадження № 61-8564св20) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, та відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено застосування до страховика положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, і що відшкодування шкоди є відповідальністю, а не борговим (грошовим) зобов`язанням, за невиконання якого стягуються штрафні санкції.

Посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц щодо застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України апеляційний суд відхиляє як нерелевантні, оскільки в них відсутні правові висновки саме щодо правовідносин страхування.

Апеляційний суд приймає до уваги, що зобов`язання по виплаті страхового відшкодування відповідачем було виконане, проте не в повному обсязі, враховуючи, що страховиком до закінчення 90-денного строку з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування, встановленого п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплачено страхове відшкодування до дня пред`явлення позову лише в розмірі 87472,91 грн., який страховиком з потерпілою особою не погоджено.

Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що в обґрунтування рішення суд посилається в тому числі на договір добровільного страхування № DGO-208175104, який не підлягав до застосування в даному страховому випадку, так як сума збитків, розрахована судом, 114057,87 грн., не перевищувала страхову суму 130000 грн. за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Наведені обставини не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, яким вирішено спір із застосуванням норм матеріального права, які підлягали застосуванню, та ухвалено законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Також судом першої інстанції віднесено 5400 грн. за складання звіту № 244-2022 та 1425 грн. за дефектування автомобіля на рахунок судових витрат, понесених позивачем в зв`язку зі складенням висновку спеціаліста про оцінку вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу в результаті ДТП, на підставі якого була подана позовна заява до суду, оскільки при вирішенні спору суд враховував вказаний доказ.

Враховуючи часткове задоволення позову, судом першої інстанції обґрунтовано здійснено розподіл судових витрат та стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування оплати вартості звіту оцінки транспортного засобу 2676,24 грн. та у відшкодування оплати проведення дефектування автомобіля в розмірі 706,23 грн., що становить 49,56 % ціни позову.

Заперечуючи проти стягнення вказаних витрат, відповідач в апеляційній скарзі посилався на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року в справі № 824/647/19-а (адміністративне провадження № К/9901/31359/20), у якій зазначено, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі; оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою товариства до звернення до суду з позовом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування товариству витрат на підготовку експертного висновку.

У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693св22) зазначено, що висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач в відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України). Отже, положення ЦПК України встановлюють порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Апеляційний суд відхиляє наведені посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду як нерелевантні, з огляду на те, що експертизи в даному випадку не проводилось і експертного висновку не складалось, а звіт оцінки транспортного засобу не є експертним висновком в розумінні ст. 102 ЦПК України.

Разом із тим, стягуючи з відповідача на користь позивача судовий збір в повному розмірі 1073,60 грн., суд першої інстанції залишив поза увагою положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом першої інстанції частково задоволено позов на суму 32886,54 грн. (без урахування сум, віднесених до судових витрат) із заявлених до стягнення 66354,83 грн., а отже, лише на 49,56 %, покладення на відповідача судового збору в повному розмірі здійснене з порушенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору в розмірі 1073,60 грн. ухвалене з порушенням норм процесуального права, що призвело до його неправильного вирішення, і що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення в цій частині та у частині підсумкової суми стягнення, зменшивши розмір стягнутого судового збору пропорційно до задоволення позовних вимог в розмірі 532,08 грн., а підсумкову суму до 36801,09 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні чи скасуванню з підстав, заявлених в апеляційній скарзі.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду вимоги ОСОБА_1 по суті позову залишаються задоволеними, апеляційний суд не здійснює перерозподілу судових витрат та залишає без задоволення заяву ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 7, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року змінити в частині стягнення судового збору та підсумкової суми стягнутих коштів, зменшивши розмір судового збору з 1073,60 грн. до 532,08 грн., а підсумкової суми стягнутих коштів - з 37342,61 грн. до 36801,09 грн.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року в частині задоволення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.