Ухвала

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 216/3978/22

провадження № 61-6505ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до російської федерації, треті особи: держава Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до російської федерації про стягнення майнової та моральної шкоди.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року справу прийнято до провадження та відкрито провадження у справі. Залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог до предмета спору: державу Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України.

У лютому 2023 ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив визнати повномасштабну збройну агресію російської федерації проти України шляхом захоплення значної частини території суверенної держави Україна та експропріацію російською федерацією природних родовищ корисних копалин, які знаходяться на тимчасово окупованих російською федерацією територіях Луганської, Донецької областях та АР Крим - геноцидом українського народу; стягнути з російської федерації на його користь майнову шкоду в розмірі 199 0149,79 доларів СЩА, що підлягає сплаті у національній валюті України (гривні) за офіційним курсом Національного банку України, встановленого для долару США на день здійснення платежу; стягнути з російської федерації на його користь моральну шкоду в розмірі 5 200 000,00 грн, завданої порушенням його майнових і конституційних прав внаслідок повномасштабних незаконних військових дій російської федерації проти Українського народу; визнати втручання держави України в особі Міністерства юстиції та Міністерства фінансів України в його право на справедливий судовий захист, встановлений статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 8 і 55 Конституції України неправомірною; стягнути з держави України в особі Міністерства юстиції та Міністерства фінансів України, з кожного окремо, моральну (немайнову) шкоду в розмірі 35 000,00 євро, що підлягає сплаті у національній валюті України (гривні) за офіційним курсом Національного банку України; судові витрати покласти на відповідача та співвідповідачів солідарно.

Також, ОСОБА_1 заявив клопотання про залучення до участі у справі державу Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України в якості співвідповідачів.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року уточнений позов

ОСОБА_1 до російської федерації, треті особи: Міністерство фінансів України, Міністерство юстиції України, про відшкодування шкоди повернуто.

Відмовлено в залученні держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України як співвідповідачів до участі у справі за цим позовом.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року про повернення уточненої позовної заяви залишено без змін.

У травні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно із частиною п`ятою статті 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Системний правовий аналіз зазначених процесуальний норм свідчить про те, що статтею 49 ЦПК України передбачено імперативний обов`язок позивача подавати суду докази направлення заяви про збільшення позовних вимог та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Цієї ж статтею встановлений імперативний обов`язок суду не приймати до розгляду відповідну заяву у разі неподання доказів її направлення разом з доданими до неї документами іншим учасникам справи.

Судами встановлено, що відповідно до додатків, які зазначені в уточненому позові, відсутні відомості про направлення вказаного уточненого позову іншим учасникам у справі.

Встановивши, що до уточненого позову, в якій позивач збільшив свої позовні вимоги, не подано доказів їх направлення іншим учасникам справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для повернення цієї заяви повивачу на підставі частини п`ятої

статті 49 ЦПК України.

Отже, встановивши, що позивач не направив учасникам справи копії уточненої позовної заяви, докази направлення вказаної заяви учасникам справи відсутні, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог цивільного процесуального закону повернув позивачу подану заяву.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Враховуючи, що уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , якою збільшено обсяг позовних вимог шляхом пред`явлення вимог до держави Україна в особі Міністерства юстиції та Міністерства фінансів України повернуто позивачу, а отже вимог до цих учасників справи не пред`явлено, тому у суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відсутні підстави для залучення їх у якості співвідповідачів у цій справі.

Разом з цим, повернення уточненої позовної заяви не перешкоджає позивачу повторно звернутися із такою уточненою позовною заявою до суду, оформленою відповідно до вимог законодавства України.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оцінивши доводи касаційної скарги та мотиви судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій вищенаведених положень ЦПК України не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 03 лютого 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 12 квітня 2023 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до російської федерації, треті особи: держава Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України, про відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Р. А. Лідовець

Д. Д. Луспеник