Постанова

Іменем України

22 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 465/6549/16-ц

провадження № 61-11927св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

відповідачі: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Державна архітектурно-будівельної інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, як правонаступника Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області,

треті особи: Львівська міська рада, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське Обласне Державне Комунальне Бюро технічної інвентаризації, Управління Державної Реєстрації Львівської міської ради, Четверта Львівська Державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Урумова Ж. М., Інспекція Державного архітектурного контролю м. Львова,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_7 , яка підписана адвокатом Сеньківом Андрієм Ігоровичем, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року в складі судді: Марків Ю. С., та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року в складі колегії суддів: Шандри М. М., Крайник Н. П., Левика Я. А.,

Історія справи

Короткий зміст позову

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, як правонаступника Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, треті особи: Львівська міська рада, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське Обласне Державне Комунальне Бюро технічної інвентаризації, Управління Державної Реєстрації Львівської міської ради, Четверта Львівська Державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Урумова Ж. М., Інспекція Державного архітектурного контролю м. Львова про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про реєстрацію права власності на квартиру, зобов`язання привести квартиру до попереднього стану.

Позов мотивований тим, що позивачі є співвласниками житла за адресою: АДРЕСА_1 .

На початку жовтня 2016 року в кімнаті затоплено кут стелі, в коридорі затоплена стіна, в кімнаті - кут стелі і стіни, в кухні затоплено стелю, а також затоплено і балкони. В подальшому їм стало відомо, що власником квартири, яка знаходиться над квартирою №8 - №10 за вказаною адресою є ОСОБА_7 , яка набула вказане житло у власність по договору купівлі-продажу, укладеному з ОСОБА_9 , який у свою чергу був обдаровуваним цим житлом його матір`ю - ОСОБА_8 .

Позивачі вказували, що у 2004 році ОСОБА_8 намагалась здійснити реконструкцію належного їй житла за рахунок розширення площі її квартири за рахунок площі спільного горища, однак через ненадання згоди сусідів, дозвіл на виконання будівельних робіт було скасовано інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області. Вважають також, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_8 , фактично зареєстроване на неіснуючий об`єкт нерухомості.

В подальшому, у 2016 році, ОСОБА_7 розпочала фактичну реконструкцію квартири №10 за рахунок площі спільного горища, в результаті чого позивачам завдано збитків пошкодженням належного їм майна. Згодом, позивачам стало відомо також, що право власності на ніби-то реконструйовану квартиру №10 набуте ОСОБА_8 у 2014 році як на об`єкт будівництва третьої категорії складності через подання до Держархбудінспекції у Львівській області декларації про готовність об`єкта до експлуатації, однак, так як даний будинок являється пам`яткою архітектури місцевого значення, прийняття в експлуатацію повинно здійснюватись, на їх думку, на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката, відтак, вважають, що узаконення реконструкції відбулось шляхом незаконного заниження категорії складності без отримання передбачених законом документів. Вважали вказані дії відповідачів та вчинені ними правочини незаконними, а договори, в результаті яких відбулась зміна власників житла такими, що повинні бути визнані судом недійсними.

Позивачі, з урахуванням уточнення позовних вимог, просили:

скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 до експлуатації, що проведена Департаментом державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області у вересні 2014 року за № ЛВ 684;

визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2015 на квартиру АДРЕСА_5 , видане ОСОБА_8 реєстраційною службою ЛМУЮ 07 жовтня 2015 року та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав за №1 цього ж дня;

визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_5 від 14 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., зареєстрований в реєстрі за № 3-997;

визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_5 по договору дарування, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 14 березня 2016 року;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 28 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж. М., зареєстрований за № 1040;

визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію такого права власності на майно індексний № 29495638 від 04 травня 2016 року за ОСОБА_10 по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 28 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М., зареєстрованого за № 104;

зобов`язати ОСОБА_7 привести квартиру АДРЕСА_5 до попереднього стану, а саме стану квартири, згідно технічного паспорту, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 01 листопада 2002 року у, вивільнити спільні приміщення горища;

зобов`язати ОСОБА_10 не чинити перешкод позивачам у користуванні спільними приміщеннями горища будинку АДРЕСА_2 ;

стягнути з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, зокрема сплачений судовий збір, витрати на проведення експертизи та витрати на правову допомогу.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року позов задоволено частково.

Скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 до експлуатації, що проведена Департаментом державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області у вересні 2014 року за № ЛВ 68.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2015 року на квартиру АДРЕСА_5 , видане ОСОБА_8 реєстраційною службою ЛМУЮ 07 жовтня 2015 року та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав за №1 цього ж дня.

В іншій частині позовних вимог відмовлено

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивачки ОСОБА_1 1 102,40 грн судового збору.

Вказано, що заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 09 серпня 2017 року в частині накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_4 , заборонивши її відчужувати - продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження всіх співвласників. Дозволу позивачі, як співвласники приміщення спільного користування на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень не надавали. Окрім цього, оскільки будинок є пам`яткою культурної спадщини, прийняття в експлуатацію такого об`єкту здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката, а не декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Відтак, суд приходить до висновку, що позовну вимогу в частині скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації слід задовольнити;

щодо позовної вимоги про скасування свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно, видане ОСОБА_8 слід зазначити, що, оскільки судом в даному рішенні встановлено підстави для скасування реєстрації декларації про готовність об`єкту до експлуатації, на підставі якої видано та зареєстровано оспорюване свідоцтво про право власності ОСОБА_8 на вказане майно, таке свідоцтво слід визнати незаконним та скасувати;

наявний в матеріалах справи висновок судово-будівельно-технічної експертизи від 26 липня 2019 року №1911, є недопустимим доказом, тому суд не взяв до уваги цей доказ. Як вбачається з матеріалів справи, позивачами долучено фотокартки приміщення «горища» за вказаною адресою, однак такі судом не беруться до уваги, оскільки суду неможливо встановити, коли саме ці фотознімки зроблені, відсутня будь-яка прив`язка до місцевості та об`єкту;

позивачі просять визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на спірну квартиру, яке зареєстроване на підставі договору дарування від 14 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Вимог про визнання недійсним документів на підставі яких така реєстрація відбулась, після уточнення позовних вимог позивачі не ставлять. Підстав для скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 без визнання недійсним документів, на підставі яких така реєстрація відбулась, а саме без визнання недійсним договору дарування спірної квартири від 14 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд не вбачав;

з приводу визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно за ОСОБА_10 по договору купівлі-продажу квартири та визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно за ОСОБА_9 , враховуючи характер спірних правовідносин, а також спосіб захисту наведених позивачами порушених прав, суд вказав, що як вбачається з договору купівлі продажу від 28 квітня 2016 року сторонами такого є ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , відтак позивачі не є стороною такого правочину. Підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28 квітня 2016 року, який укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 позивачі зазначають те, що вони є заінтересованими особами, права та законні інтереси яких порушено вчиненням такого правочину, оскільки, фактично ОСОБА_9 відчужувалась квартира, яка не існувала в натурі, що підтверджується висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи від 26 липня 2019 року. В свою чергу, вказаний експертний висновок судом визнано недопустимим доказом з огляду на незаконність здобуття такого. Інших доказів, які б свідчили про недійсність договору купівлі-продажу, матеріали справи не містять. Окрім того, висновком експерта № 10/18 від 05 березня 2018 року від 11 серпня 2014 року встановлено, що квартира АДРЕСА_5 від 11 серпня 2014 року - існує в натурі, але перебуває в стадії проведення ремонтних робіт. Як вбачається з договору купівлі продажу від 28 квітня 2016 року предметом такого є квартира. Твердження позивачів про відчуження за цим договором горища не знаходить свого підтвердження, а отже відсутні підстави вважати цей правочин таким, що порушує права останніх. Відтак, похідна позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно ОСОБА_7 у зв`язку з цим також не підлягає задоволенню;

з приводу позовної вимоги щодо приведення квартири АДРЕСА_5 до попереднього стану, а саме до стану квартири згідно технічного паспорту, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 01 листопада 2002 року, суд зазначив, що відповідач ОСОБА_7 є власником вищезазначеної квартири з 28 квітня 2016 року, відтак видається також неможливим приведення відповідачем ОСОБА_7 квартири до стану, який існував станом на 01 листопада 2002 року, коли власником квартири була інша особа;

щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні спільними приміщеннями горища, суд вказав, що як вбачається з матеріалів справи, до такої позивачами не долучено жодних доказів того, що їм будь-яким чином чиняться перешкоди у користуванні спільними приміщеннями горища будинку АДРЕСА_2 . Окрім того, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що вхід на горище є вільним і туди може потрапити будь-хто, відтак в частині задоволення цієї вимоги позивачам слід відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_11 залишено без задоволення, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_12 задовлено частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року змінено в частині відмови у задоволенні позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року у справі № 1-22/2011 власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження всіх співвласників;

як вбачається з матеріалів справи, такого дозволу позивачі, як співвласники приміщення спільного користування, на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень за рахунок частини об`єму горища на АДРЕСА_2 не надавали. Судом встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 є пам`яткою культурної спадщини відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 671 від 13 грудня 1991 року. Суд першої інстанції, встановивши, що будинок АДРЕСА_2 є пам`яткою культурної спадщини, прийшов до правильного висновку, що прийняття такого об`єкту здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката, а не декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Тому колегія суддів погодилася із рішенням суду про задоволення позову в частині скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_4 , що проведена Департаментом державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області у вересні 2014 року за № ЛВ 68, та, відповідно, похідної вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2015 року на квартиру АДРЕСА_5 , виданого ОСОБА_8 ;

однак, колегія суддів не може повністю погодитися із рішенням суду в частині мотивів відмови у задоволенні позову, з огляду на таке. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом висновок сформулював Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику у його фактичне володіння. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважала, що оскільки захоплене відповідачем ОСОБА_8 горище загального користування багатоквартирного будинку у складі спірного приміщення квартири вибуло із власності співвласників будинку поза їх волею, то саме пред`явлення співвласниками будинку позову до кінцевого набувача права на цей об`єкт нерухомого майна про його витребування на підставі статті 387, 388, 396 ЦК України відповідало б вимогам закону та є належним способом судового захисту;

надаючи оцінку позовним вимогам щодо зобов`язання відповідачки ОСОБА_7 привести квартиру АДРЕСА_5 до попереднього стану, вивільнити спільні приміщення горища та зобов`язання не чинити перешкоди позивачам у користуванні спільними приміщеннями горища будинку, колегія суддів виходить з того, що такі дії може бути зобов`язано здійснити власника майна, у випадку повернення певного майна законному власнику у його фактичне володіння. Тому колегія суддів зробила висновок, що обраний позивачами спосіб захисту є неналежним та неефективним, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

07 серпня 2023 року ОСОБА_7 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Сеньківом А. І., на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року, в якій просила:

оскаржені судові рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити у цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

з оскарженими судовими рішеннями відповідач ОСОБА_7 не погоджується в частині задоволення позовних вимог, а саме в частині: скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 до експлуатації за № ЛВ 68; визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2015 року на квартиру АДРЕСА_5 , видане ОСОБА_8 реєстраційною службою ЛМУЮ 07 жовтня 2015 року;

підставою для касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини 2 статті 389 Цивільного процесуального кодексу, а саме: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, а саме: норми статті 15, 16 ЦК України, статті 2, 5 ЦПК України;

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 815/4789/16, де мали місце подібні правовідносини, щодо оспорювання рішення ДАБІ про реєстрацію декларації на новостворене нерухоме майно, дійшла до правового висновку про те, що поновити своє порушене право позивач може саме шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку цивільного судочинства із залученням до справи як відповідача фізичної особи -власника майна. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від ЗО січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) сформульовано правові висновки про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам;

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 сформовано правовий висновок про те, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98). В Постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 у справі № 916/1415/19 сформульовано висновок про те, що розглядаючи справу, суд має з`ясувати:1 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню;

правильне застосування норм права з урахуванням вищевказаних правових висновків Верховного Суду полягає в тому, що саме по собі скасування реєстрації декларації готовності об`єкта до експлуатації на ім`я ОСОБА_8 та скасування виданого на її ім`я свідоцтва про право власності на квартиру, - не є ефективним для захисту заявлених прав позивачів. Таке скасування не призводить до відновлення того їхнього права власності, захисту якого позивачі вимагають в позові. В такий спосіб відновити заявлене до захисту право позивачів неможливо. Це зумовлено тим, що в задоволенні решти заявлених позовних вимог, в їх числі і визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу, і скасування реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_7 , судами відмовлено. Позовна вимога про витребування спірного горища не заявлялась взагалі. Оскільки скасування реєстрації декларації про готовність та свідоцтва на право власності на ім`я ОСОБА_8 не відновлює заявлених позивачами до захисту прав, такий спосіб захисту є неефективним. Відтак правильне застосування вищевказаних норм матеріального права, з врахуванням вищевказаних правових висновків Верховного Суду передбачає необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог як про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації на ім`я ОСОБА_8 , так і виданого на її ім`я свідоцтва на право власності на квартиру. Відтак суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги в оскарженій частині, з чим помилково погодився і апеляційний суд. Таким чином, в оскаржуваній частині судові рішення підлягають скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в оскаржуваній частині.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

17 листопада 2023 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 11 жовтня 2023 рокузазначено, що наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Фактичні обставини

Суди встановили, що відповідно до переліку пам`яток архітектури місцевого значення Львівської області згідно рішення виконкому Львівської обласної ради народних депутатів «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, художню і містобудівну цінність» від 13 грудня 1991 року № 671, до таких належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , спорудженого у 30-х роках ХХ століття, охоронний № 2090.

Квартира спільного заселення № 8а за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно № 2183740, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1688859 від 09 жовтня 2003 року, власником квартири АДРЕСА_5 , площею 56,5 кв. м є ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу № 4162 від 26 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н. П.

Згідно з розпорядженням Франківської районної адміністрації № 336 від 17 березня 2004 року ОСОБА_8 дозволено за власні кошти виконати ремонтно-будівельні роботи з реконструкції квартири № 10 з розширенням за рахунок частини об`єму горища на АДРЕСА_2 відповідно до проектних пропозицій.

Відповідно до договору № 50 від 16 вересня 2004 року, укладеного між відділом житлового господарства Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_8 , замовник при реконструкції квартири АДРЕСА_5 за рахунок площі горища бере на себе зобов`язання здійснити ремонтно-будівельні роботи а саме - ремонт покрівлі в будинку, благоустрій прибудинкової території, ремонт фасаду з заробленням зовнішніх тріщин.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 вересня 2005 року визнано незаконним та скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про реконструкцію квартири АДРЕСА_5 , зобов`язано мешканців квартири № 10 згаданого будинку усунути перешкоди в користуванні позивачам спільною власністю, зокрема горищем та надати їм вільний доступ на нього через вхід, що розташований у квартирі АДРЕСА_5 .

У листі Франківської районної адміністрації №35-77 від 09 січня 2013 року вказано, що оскільки рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 вересня 2005 року скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації про реконструкцію квартири АДРЕСА_5 , районна адміністрація не має підстав для продовження терміну дії договору на переобладнання горищ на мансардні поверхи від 16 вересня 2004 року за № 50.

Дозволом на виконання будівельних робіт № 507/08 від 18 липня 2008 року ОСОБА_8 надано право на реконструкцію квартири № 10 з розширенням за рахунок частини об`єму горища на АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області № 7/13-06-1887 від 22 березня 2011 року, наданої ОСОБА_3 , а також наказу №8-С/Д від 11.03.2011, на підставі службового розслідування скасовано дозвіл на виконання будівельних робіт № 507/08 від 18 липня 2008 року на реконструкцію квартири № 10 з розширенням за рахунок частини об`єму горища на АДРЕСА_2 , виданого ОСОБА_8 . Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області.

09 лютого 2012 року ОСОБА_8 звернулась до Франківської районної адміністрації з заявою про повідомлення про порядок реконструкції квартири (приватна власність) без зміни площі, тільки перепланування.

Відповідно до повідомлення Франківської районної адміністрації № 35-828 від 29 лютого 2012 для розгляду питання надання технічних висновків про перепланування житлових будинків та квартир необхідно подати зокрема заяву від усіх повнолітніх співвласників (наймачів) будинку (квартири) із зазначенням повної адреси і номера телефону на ім`я голови районної адміністрації.

08 вересня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області зареєстровано за № ЛВ68 Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: реконструкція квартири № 10 з розширенням за рахунок частини об`єму горища на АДРЕСА_2 .

Згідно договору дарування від 14 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідченого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г. Я., ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_9 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 178,3 кв. м.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №69944845 від 06 жовтня 2016 року, власником квартири АДРЕСА_5 , площею 178,3 кв. м є ОСОБА_7 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , зареєстрованого за № 1040 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж .М.

Згідно технічного паспорту квартири АДРЕСА_5 площа такої станом на 01 листопада 2002 року становила 56,5 кв. м, а станом на 11 серпня 2014 року - 178,3 кв. м.

Відповідно до відповіді Франківської районної адміністрації №3505-687 від 04 жовтня 2016 року фактів самовільної реконструкції чи добудови в будинку, зокрема, мешканцями квартири № 10 не встановлено. Згідно договору купівлі-продажу реконструйована за рахунок горища квартира №10 загальною площею 178,3 кв. м перебуває у власності ОСОБА_7 , горище по стояку квартири № 8 відсутнє.

Згідно відповіді Франківської районної адміністрації № 3505-1163 від 04 листопада 2016 року впродовж 2007-2016 років районною адміністрацією не приймалися розпорядчі документи щодо реконструкції з розширенням квартири АДРЕСА_5 за рахунок площі горища.

Згідно листа Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради №0004-3088 від 22 грудня 2018 року, будинок за адресою: АДРЕСА_2 є пам`яткою культурної спадщини відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 671 від 13 грудня 1991 року. До повноважень управління належить згідно пункту 4.1.27 Положення про управління охорони історичного середовища Львівської міської ради та його структури, затверджене відповідним Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1031 від 11 листопада 2016 року, надання висновків щодо відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках та у зонах їх охорони, на археологічних територіях, які охороняються, в історичному ареалі м. Львова. В електронних базах управління не зареєстровано висновків управління щодо проведення реконструкції мансардних, мезонінних приміщень в будинку за вказаною адресою на звернення ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку експерта № 1911 від 26 липня 2019 року фактично виконані роботи в квартирі № 10 не відповідають даним технічного паспорта від 11 серпня 2014 року, виготовленим ОКП Львівської обласної Ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на квартиру АДРЕСА_5 . До дня обстеження квартири № 10 проводилось перепланування горища над квартирою №8 та АДРЕСА_1 . Горище над квартирою № 8 та АДРЕСА_1 знаходиться у задовільному технічному стані. Причиною залиття приміщень квартир № 8 та АДРЕСА_1 є потрапляння вологи з покрівлі будинку АДРЕСА_2 внаслідок проведення будівельних робіт із реконструкції квартири із розширення за рахунок горища власниками квартири АДРЕСА_5 . Розмір збитків, завданий власникам квартири №8 та АДРЕСА_1 будівельними роботами власниками квартири АДРЕСА_5 станом на час проведення дослідження становить 39 956 грн.

Позиція Верховного Суду

Касаційний суд відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження № 61-3480сво21) вказано, що:

«Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду відхиляє аргументи касаційної скарги в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо інших відповідачів (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4), з таких мотивів. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). У справі, що переглядається, інші відповідачі (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4) не реалізували своє право на подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів свідчить про повну згоду з оскарженими судовими рішеннями в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо них».

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 761/18365/20 (провадження № 61-9164св23) зазначено, що:

«основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). У справі, що переглядається: в касаційних скаргах скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, просять скасувати постанову апеляційного суду як в частині задоволених позовних вимог до них, так і в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4; інші відповідачі (ОСОБА_3, ОСОБА_4) не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів (ОСОБА_3, ОСОБА_4) свідчить про їх повну згоду з постановою апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до них.

Аналіз аргументів касаційних скарг свідчить, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не навели переконливих доводів, яким чином судове рішення апеляційного суду порушує їх права та інтереси в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, за умови, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не оскаржили постанову апеляційного суду, тобто погодилися з постановою апеляційного суду в частині позовних вимог до них. Тому оскаржену постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належить залишити без змін».

У справі, що переглядається:

відповідач ОСОБА_7 не погоджується з судовими рішеннями в частині задоволення позовних вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 до експлуатації за № ЛВ 68 та визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2015 року на квартиру АДРЕСА_5 , видане ОСОБА_8 реєстраційною службою ЛМУЮ 07 жовтня 2015 року;

інші відповідачі ( ОСОБА_8 , Державна архітектурно-будівельної інспекція України, до яких пред`явлені оскаржені вимоги) не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка відповідачів ( ОСОБА_8 , Державна архітектурно-будівельної інспекція України, до яких пред`явлені оскаржені вимоги) свідчить про повну їх згоду з судовими рішеннями в частині задоволених позовних вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 до експлуатації та визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2015 року на квартиру АДРЕСА_5 , виданого ОСОБА_8 ;

аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_7 не навела переконливих доводів, яким чином судові рішення в частині задоволених позовних вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 до експлуатації та визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2015 року на квартиру АДРЕСА_5 , виданого ОСОБА_8 , порушують її права та інтереси, за умови, що інші відповідачі ( ОСОБА_8 , Державна архітектурно-будівельної інспекція України, до яких пред`явлені оскаржені вимоги) не оскаржили судові рішення в цій частині, тобто, погодилися з цими судовими рішеннями;

тому оскаржені рішення в частині задоволених позовних вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 до експлуатації та визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2015 року на квартиру АДРЕСА_5 , виданого ОСОБА_8 , належить залишити без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскарженій частині прийняті без дотримання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку із наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення; судові рішення в оскарженій частині -без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 , яка підписана адвокатом Сеньківом Андрієм Ігоровичем, залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року в частині задоволених позовних вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 до експлуатації та визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2015 року на квартиру АДРЕСА_5 , виданого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков