РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року

м. Рівне

Справа № 567/556/23

Провадження № 22-ц/4815/1240/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство "Українська залізниця",

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" - адвоката Сімчука Ігоря Анатолійовича на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 вересня 2023 року (ухвалене у складі судді Назарука В.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликаються на те, що 22.12.2017 року на залізничній станції «Острог» під час зустрічного роз`їзду потягів сполученням Ужгород-Київ та Лисичанськ-Ужгород, потяг №30 сполученням Ужгород-Київ, рухаючись по другій колії в напрямку м. Київ скоїв наїзд на їх матір ОСОБА_3 , 1964 року народження, яка внаслідок отриманих травм померла. Зазначають, що за даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000530 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення та розпочато досудове розслідування, а постановою слідчого від 30.03.2018 зазначене кримінальне провадження було закрито. Вказуючи на те, що відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №128 від 22.12.2017, смерть ОСОБА_3 настала від масивної травми тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів в результаті смертельного травмування пасажирським потягом, зазначають, що між наїздом на ОСОБА_3 , тобто дією джерела підвищеної небезпеки, в розумінні ст.1187 ЦК України, та смертю останньої наявний причинно-наслідковий зв`язок. Зазначають, що втратили близьку людину - свою матір, з якою мали спільний побут та проживання і від якої отримували підтримку та допомогу і зі смертю ОСОБА_3 для них настали непоправні наслідки, пов`язані зі смертю матері, оскільки жодна людина не зможе замінити їм рідну матір. Вказують, що внаслідок смерті матері були позбавлені можливості отримувати допомогу та підтримку від неї, належне виховання, матеріальну допомогу та втратили можливість тривалого життєвого зв`язку з одним із батьків протягом всього майбутнього життя. Окрім того, ОСОБА_1 зазнав надзвичайних страждань від смерті матері, оскільки, будучи неповнолітнім, став свідком цієї трагічної події та сам був травмований потягом.

У зв`язку з цим просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 400000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 300000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 05 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 130000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 115000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі є дітьми загиблої ОСОБА_3 , яким була заподіяна моральна шкода внаслідок загибелі матері, яка підлягає відшкодуванню AT «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки представником останнього не доведено, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, АТ "Українська залізниця" оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що загибель ОСОБА_3 відбулася внаслідок її власної необережності, яка разом зі своїми дітьми почала безпосередньо перед потягом перебігати пішохідний перехід на посадкову платформу, внаслідок чого стався наїзд на неї. Вважає, що стягнутий судом розмір моральної шкоди не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, адже після трагічного випадку пройшов значний час, а тому гострота сприйняття душевних страждань пом`якшується із плином часу. Зауважує, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 06.09.2021 року у справі №567/651/21 за позовом чоловіка та неповнолітньої дитини загиблої було стягнуто моральну шкоду в розмірі, який, пропорційно до позовних вимог, був меншим ніж стягнуто у даній справі.

Просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 зменшивши його з 130 000 гривень до 80 000 гривень та ОСОБА_2 з 115 000 гривень до 70 000 гривень.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , а ОСОБА_2 є її дочкою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 встановлено, що ОСОБА_3 , 1964 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Оженин Острозького району Рівненської області.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження №0000530 від 22.12.2017 року за ч.3 ст.276 КК України, досудовим розслідуванням встановлено, що 22.12.2017 року біля 05 год. 56 хв. на залізничній станції «Острог» Південно-західної залізниці, що в с.Оженин Острозького району Рівненської області, під час руху пасажирського потяга №30 сполученням Ужгорож-Київ, який рухався по другій колії в напрямку м.Київ, зазначеним потягом було здійснено наїзд на ОСОБА_3 , 1964 року народження, яка перетинала залізничну колію і від отриманих травм загинула за місці.

З зазначеної постанови вбачається, що на час прибуття на станцію Острог зі ОСОБА_3 був її син ОСОБА_1 , якого також в подальшому було травмовано потягом.

З висновку даної постанови встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала від масивної травми тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів внаслідок залізничної травми, між спричиненням якої та смертю потерпілої існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Постановою слідчого від 30.03.2018 року кримінальне провадження №0000530 від 22.12.2017 року за ч.3 ст.276 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Зазначене підтверджується і матеріалами службового розслідування обставин невиробничого характеру на залізничному транспорті України. Відповідно до акту службового розслідування обставин невиробничого характеру на залізничному транспорті України від 28.12.2017 року, причинами, що призвели до нещасного випадку стала особиста необережність потерпілої ОСОБА_3 та недотримання нею вимог п.2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Відповідно до довідки АТ «Українська залізниця», електровоз серії ЧС8 №031, яким було травмовано ОСОБА_3 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Півненно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», а з довідки виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Півненно-Західнга залізниця» АТ «Укрзалізниця» №45 від 07.04.2021 року та акту службового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , який був машиністом зазначеного електровозу працює машиністом електровоза в зазначеному підрозділі.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. З ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкода майнова і шкода моральна.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом з цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювана шкоди.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Матеріалами справи доводиться факт наїзду потяга № НОМЕР_5 , який належить AT «Укрзалізниця», на ОСОБА_3 яка від отриманих тілесних ушкоджень померла.

За таких обставин, AT «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому, шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Обставин непереборної силі або умислу потерпілого, що виключають відповідальність AT «Українська залізниця», судом не встановлено.

Встановивши, що позивачі є дітьми загиблої ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі їх матері підлягає відшкодуванню AT «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки.

Також колегія суддів погоджується з розміром присудженої до стягнення моральної шкоди.

Очевидно, що завдана позивачам моральна шкода смертю їх матері спричинила та буде спричиняти протягом усього їх життя душевні страждання.

Життя або здоров`я людини не підлягають грошовій або майновій оцінці.

Неможливо встановити "вартість" травми, визначити "ціну" здоров`я.

Так само неможливо виразити у конкретній грошовій сумі перенесені моральні страждання дітей внаслідок втрати їх матері.

Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Справедливість, добросовісність та розумність, згідно з п. 6 ст. З ЦК України, є одними із засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Враховуючи вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був свідком трагедії, зазнали внаслідок смерті їх матері, характер та тривалість їх немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, апеляційний суд вважає обґрунтованим та справедливим розмір моральної шкоди, який визначений місцевим судом до стягнення з відповідача.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з AT «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 130000 грн. моральної шкоди, а на користь ОСОБА_2 - 115000 грн..

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" - адвоката Сімчука Ігоря Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 вересня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.