Справа № 369/8688/22
Провадження № 2/369/1864/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Цукаревій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/8688/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу за попереднім договором купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу за попереднім договором купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 29 червня 2017 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1002 га, кадастровий номер якої :03:006:0020, який посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. та зареєстровано в реєстрі під номером 3543.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 14 серпня 2019 року було укладено шлюб, внаслідок чого прізвище дружини було змінено на « ОСОБА_4 ».

Відповідно до умов зазначеного попереднього договору, сторони домовились, що ціна продажу квартири становить 487 600,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 18 754,00 доларів США. На підтвердження намірів сторін, відповідно до п. 4 попереднього договору, покупець передав, а продавець прийняв предоплату у вигляді авансу в розмірі 78 000,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 3 000,00 доларів США. Залишок суми у розмірі 409 600,00, що на день укладення договору еквівалентно 15 754,00 доларів США покупець зобов`язується сплатити під час підписання основного договору. Основний договір купівлі-продажу квартири, згідно попереднього договору, має бути нотаріально посвідчений не пізніше 31 травня 2018 року.

Позивач зазначає, що у передбачений попереднім договором строк, сторони не уклали договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна та можливість його укладення у майбутньому відсутня, оскільки будинок взагалі не збудований і на даний час не будується. На неодноразові звернення стосовно повернення сплачених коштів відповідач не реагує, кошти не повертає. Тому позивач вважає, що враховуючи визначену в договорі еквівалентність суми авансу 78 000,00 грн 3 000,00 доларам США, підлягає поверненню сума авансу, сплачена нею за попереднім договором, у розмірі 109 705,80 грн (3 000,00 доларів США * 36,5686 (курс долара США на день звернення до суду)).

Крім того, позивач зазначає, що з вини відповідача їй завдано моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн, яку остання обґрунтовує тим, що відповідач всупереч своїм пропозиціям, не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання, що призвело до безпідставної передачі останній грошових коштів, які вона не повертає, втраті часу та зусиль, не отримання бажаного результату від договору, в зв`язку з чим позивачка змушена звертатися за юридичними консультаціями до адвоката. На переконання позивача, дії відповідача призвели до встати сну у позивача, сильного стресу та хвилювання, оскільки позивач втратила значну кількість грошових коштів, крім того позивач правомірно розраховувала на придбання квартири у відповідача, щоб в подальшому проживати там, однак через дії відповідача, позивач змушена докладати значних зусиль та коштів для нормалізації життєвих зв`язків. На підставі зазначеного, позивач вважає, що враховуючи постійні стресові хвилювання та душевні страждання, які виникли внаслідок не укладення основного договору купівлі-продажу квартири, у зв`язку з великими додатковими фінансовими витратами, які виникли з вини відповідача, з останньої слід стягнути моральну шкоду у розмірі 40 000,00 грн.

За таких обставин, позивач просить суд:

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 авансовий платіж за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 3543 у розмірі 109 705,80 грн;

стягнути з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40 000,00 гривень;

стягнути з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою від 21 вересня 2022 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання.

25 травня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги визнав частково та не заперечував щодо задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за попереднім договором у розмірі 78 000,00 грн. Проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди заперечував та посилався на необґрунтованість такої вимоги.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 27 червня 2023 року закрив підготовче провадження, справу призначив до розгляду.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату та час судового розгляду повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно з ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

При розгляді справи судом встановлено, що 29 червня 2017 року між ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко м.М. та зареєстровано в реєстрі під номером 3543.

Відповідно до п.1 Попереднього договору у строк до тридцять першого травня дві тисячі вісімнадцятого року ПРОДАВЕЦЬ ОСОБА_2 зобов`язується передати у власність ПОКУПЦЯ ОСОБА_3 , з укладенням договору купівлі-продажу, а ПОКУПЕЦЬ зобов`язується прийняти і оплатити квартири АДРЕСА_2 загальною площею 42,4 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1002 га, кадастровий номер якої - :03:006:5442, площею 0,0335 га, кадастровий номер якої :03:006:0020, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 3 Попереднього договору ціна продажу складає 487 600,00 грн., що на день укладення договору еквівалентно 18 754,00 доларів США. Договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше 31 травня 2018 року.

Згідно п. 4 Попереднього договору, при його укладенні на підтвердження намірів сторін Покупець передає, а Продавець приймає грошову суму в розмірі 78 000,00 грн., що еквівалентно 3 000,00 доларів США, а Продавець отримав зазначену суму авансу. Суму у розмірі 409 600,00 грн., покупець зобов`язується сплатити до 31 травня 2018 року.

Відповідно до п. 5 Попереднього договору сторони також домовилися, що у випадку відмови (ухилення) ПРОДАВЦЯ від продажу квартир у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, ПРОДАВЕЦЬ повинен повернути ПОКУПЦЮ одержану від нього всю суму авансового платежу.

Відповідно до п. 6 Попереднього договору сторони домовилися, що на день укладення ОСНОВНОГО ДОГОВОРУ квартира не повинна бути продана, заставлена, не перебувати у податковій заставі, у спорі та під забороною (арештом), щодо предмету договору має бути відсутня будь-яка заборгованість з оплати податків, комунальних послуг.

Відповідно до п. 7 Попереднього договору проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, які є обов`язковими для такого роду договорів, а також умов, визначених та узгоджених сторонами, прочитаний ними та схвалений.

Відповідно до п. 8 Попереднього договору всі спори, пов`язані з цим договором або що з нього випливають, вирішуються сторонами в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 11 Попереднього договору цей договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 12 Попереднього договору цей договір діє до моменту укладення ОСНОВНОГО ДОГОВОРУ.

Відповідно до п. 13 Попереднього договору зміни та доповнення до цього договору, а також його розірвання оформляється у вигляді окремого нотаріально посвідченого договору.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У п.3 попереднього договору сторони погодили, що договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше 31 травня 2018 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, судом встановлено, що основний договір між сторонами не був укладений, будинок не збудований, доказів протилежному суду не надано.

Пунктом 4 попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири визначено, що при його укладенні на підтвердження намірів сторін Покупець передає, а Продавець приймає грошову суму в розмірі 78 000,00 грн., що еквівалентно 3 000,00 доларів США, а Продавець отримав зазначену суму авансу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 не було виконано умови попереднього договору щодо продажу позивачу квартири, у зв`язку з чим було порушено права ОСОБА_1 . За таких обставин, сплачена позивачем за попереднім договором купівлі-продажу квартири сума коштів, підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Разом з тим, суд зазначає що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Водночас, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на положення ст. 533 ЦК України та те, що позивач у своїй заяві просив суд стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені за попереднім договором купівлі-продажу квартир саме в національній валюті, суд з огляду на частину другу статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, а, відтак, стягненню підлягає сплачена сума авансу в гривнях в розмірі 109 705,80 грн., що на дату звернення до суду еквівалентно 3 000,00 доларів США.

Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд враховує, що позивачем не було надано доказів на підтвердження заподіяння їй душевних страждань неправомірними діями відповідача, не зазначено у чому саме вони полягали, не підтверджено їх обсяг та тривалість. По суті позивач обмежився наведеннями лише загальними фразами, без їх конкретизації, без зазначення в чому саме полягало порушення життєвого ритму, зазначення дій. Посилання на неможливість користуванням своїм житлом протягом тривалого часу суд також оцінює критично, оскільки основний договір мав бути укладений до 31 травня 2018 року, а позов до суду надійшов лише у вересні 2022 року. Сам по собі факт неукладення основного договору не може ототожнюватись з моральними стражданнями. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 497,10 грн., з урахуванням часткового задоволення позову (73%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 092,90 грн за подачу позову та 496,20 грн за подачу заяви про забезпечення позову.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Семенко Б.М. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1091117 та договору про надання правничої допомоги від 16 серпня 2022 року.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Як убачається з матеріалів справи, позивачкою підтверджено витрати на правову допомогу в розмірі 25 000,00 грн та надано на їх підтвердження письмові докази: копію договору про надання правової допомоги від 16 серпня 2022 року, копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 12 вересня 2022 року, копію квитанції № 20/09/22 від 20 вересня 2022 року на суму 25 000,00 грн.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу за їх безпідставністю та бездоказовістю, разом з тим вказані заперечення відповідача спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відповідачем не заявлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що витрати позивача на правничу допомогу підтверджені належними доказами та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (73%) у розмірі 18 250,00 грн.

Керуючись ст. 526, 533-535, 529, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу за попереднім договором купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої по АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_5 , 109 705 (сто дев`ять тисяч сімсот п`ять) гривень 80 копійок боргу за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 29 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. та зареєстрованого в реєстрі під номером 3543.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої по АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_5 ,судовий збір у розмірі 1 589 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 10 коп та витрати на правову допомогу у розмірі 18 250 (вісімнадцять тисяч двісті пятдесят) грн 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. О. Фінагеєва