Справа № 214/4589/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 травня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/4589/22 за позовною заявою Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про виселення із займаного житлового приміщення, яке перебуває у комунальній власності, -

Представники: від позивача ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Голова Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради Старовойт В.В. звернувся до суду із позовною заявою 09 вересня 2022 року, в якій просив суд виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 із самовільно зайнятої ними квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Кривого Рогу Дніпропетровської області; судові витрати по справі стягнути з відповідачів, в рівних частинах, на користь Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що буд. АДРЕСА_2 перебуває у комунальні власності територіальної громади м. Кривого Рогу. Квартира АДРЕСА_1 не приватизована, не є приватною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та не надавалась їм у користування на законних підставах. За даними реєстру територіальної громади міста, в зазначеному житлового приміщенні ніхто зареєстрованим не значиться. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо реєстрації права власності на вказану квартиру відсутні. Попереднім квартиронаймачем квартири, з яким було укладено договір оренди, був ОСОБА_6 , який значився зареєстрованим в ній та знятий з обліку 05 грудня 2014 року у зв`язку зі смертю. Ключі від квартири знаходились у родичів колишнього наймача - відповідачів, які після його смерті відмовились повертати ключі та самовільно зайняли квартиру, залишившись проживати в ній без достатніх на те правових підстав. У грудні 2015 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання за ними права користування квартирою АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року у справі №214/10283/14-ц позовні вимоги було задоволено. Однак, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за їх недоведеністю. За результатами касаційного перегляду рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. Добровільно звільнити спірне житлове приміщення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відмовляються. У зв`язку з виконанням своїх повноважень, спеціалістами відділу з житлових питань управління благоустрою та житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , під час якого встановлено, що відповідачі в квартирі продовжують проживати. Зважаючи на це представники Виконкому вручили ОСОБА_2 повідомлення про необхідність звернення до виконкому у строк до 01 червня 2021 року мешканців квартири щодо питання законності проживання в ній. Однак, у встановлений термін ніхто до виконкому не звернувся, жодних документів, які б підтверджували законність проживання в квартирі, не надав. У зв`язку з цим 10 червня 2021 року представниками управління благоустрою та житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради із залученням дільничного офіцера поліції здійснено комісійний вихід за адресою: АДРЕСА_3 , в результаті якого встановлено безпідставність проживання в ній ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , про що складено акт, підписаний членами комісії та ОСОБА_2 . Крім того, за вказаною адресою обліковується заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка щомісячно зростає, жодних дій на її погашення відповідачі не вчиняють. З огляду на вищенаведене представник Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради зазначає, що вселення та проживання відповідачів у спірній квартирі було здійснено з порушенням діючого житлового господарства, а тому відсутні правові підстави вважати їх проживання в квартирі правомірним, що є підставою для їх виселення з квартири як самовільно зайнятого ними житлового приміщення комунальної форми власності.

За результатами автоматизованого розподілу матеріали позовної заяви передано судді Ткаченку А.В. 09 вересня 2022 року.

Ухвалою суду від 23 вересня 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання (а.с.39).

Ухвалою суду від 02 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі з призначенням її до судового розгляду по суті (а.с.84).

Будучи присутньою в судовому засіданні представник позивача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради Дядюк М.В. позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Зауважила, що наразі борг по нарахованим житлово-комунальним послугам по квартирі зріс, відповідачі цей борг не погашають, з приводу надання доказів законності їх проживання в квартирі до Виконкому не звернулись, хоча мали для цього достатньо часу.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що до спірної квартири вони вселились як члени сім`ї колишнього квартиронаймача ОСОБА_6 , який був їх родичом, а тому після його смерті залишились в ній проживати на законних підставах. Місце проживання їх у квартирі не зареєстроване, однак спірна квартира є єдиним житлом для них. Житлово-комунальні послуги по квартирі вони сплачують по можливості, про наявність боргу їх відомо. Правом на подання відзиву не скористались. У подальшому відповідач ОСОБА_2 при вирішенні спору покладалась на розсуд суду.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 неодноразово викликалися в судові засідання, однак жодного разу не з`явилися без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подали. Заяв про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…».

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів ОСОБА_4 ,, ОСОБА_5 , їх неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів та позиції інших учасників справи, які приймали участь в судовому засіданні.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що буд. АДРЕСА_2 перебуває у комунальні власності територіальної громади м. Кривого Рогу. Квартира АДРЕСА_1 не приватизована, відомості про реєстрацію права власності на неї за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні (а.с.8, 9).

За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади, у зазначеному житловому приміщенні ніхто зареєстрованим не значиться (а.с.6, 7).

До 2014 року основним квартиронаймачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 був ОСОБА_6 , який проживав у квартирі до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з обліку 05 листопада 2014 року. Разом з ним на момент смерті у квартирі ніхто зареєстрованим не значився.

Вказані обставини встановлені у рамках розгляду цивільної справи №214/10283/14-ц, зазначені у рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року, яке набрало законної сили (а.с.17-20), стосуються відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , щодо яких встановлено ці обставини, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню.

Зазначеним судовим рішенням також встановлено, а сторонами не оспорювалось, що ОСОБА_6 був братом ОСОБА_3 , який в свою чергу є батьком ОСОБА_2 , ОСОБА_4 відповідачів у даній справі.

Як слідує з довідки КП «ЖЕО №35» (а.с.21) після смерті ОСОБА_6 ключі від житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 залишились у його родичів, які самовільно зайняли це приміщення.

15 грудня 2014 року у ході здійснення виходу за вказаною адресою комісією у складі працівників КП «ЖЕО №35» встановлено, що у квартирі є мешканці, які самовільно її зайняли та відмовляються виселятись. Попередження про виселення (а.с.23) було вручено мешканцю ОСОБА_3 , який від його отримання відмовився. Вказані обставини зафіксовані в акті (а.с.22).

Вважаючи, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 мають законне право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 як члени сім`ї основного квартиронаймача ОСОБА_6 , а після його смерті вправі претендувати на укладення між ними та Виконавчим комітетом Саксаганської районної у місті ради договору оренди (із заміною квартиронаймача), з відповідним позовом на захист своїх житлових прав вони звернулися до суду.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/10283/14-ц, позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 задоволено частково: визнано за ними право на користування приміщенням квартирою АДРЕСА_1 ; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.14-16).

За результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції від 15 квітня 2015 року скасоване та Апеляційним судом Дніпропетровської області 15 липня 2015 року ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (а.с.17-20). Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вони вселилися у спірну квартиру за згодою наймодавця і проживали в ній на законних підставах: не надано жодного доказу, що їх вселення в квартиру АДРЕСА_1 мало місце в установленому законом порядку, того, що зазначена квартира була постійним місцем їх проживання, факту проживання з наймачем ОСОБА_6 однією сім`єю, ведення з ним спільного господарства, що в свою чергу унеможливило визнання за ними права користування спірним житловим приміщенням.

Оскільки вищевказані обставини встановлено судовим рішенням у справі №214/10283/14-ц, яке набрало законної сили, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України вони є преюдиціальними та окремому доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

Після вирішення по суті спору, ініційованого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , вони залишились проживати у спірному житловому приміщенні, де й мешкають наразі без реєстрації, жодного разу не звернувшись до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради з приводу легалізації їх житлових прав на користування житловим приміщенням комунальної форми власності.

Разом з тим, як слідує з довідок Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Саксаганському районі Управління з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Виконкому Криворізької міської ради (а.с.31-38) та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року (а.с.19 абз.4-6 рішення):

- ОСОБА_2 значилась зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 , знята з обліку з 12 квітня 1996 року у зв`язку з вибуттям за адресою: АДРЕСА_4 , де значилась зареєстрованою з 16 травня 1996 року по 08 листопада 2005 року, а з 16 травня 2008 року за адресою: АДРЕСА_5 , знята з обліку за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2010 року, описку у якому виправлено ухвалою від 05 серпня 2010 року;

- ОСОБА_4 значився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 , знятий з обліку з 12 квітня 1996 року у зв`язку з вибуттям за адресою: АДРЕСА_4 ; з 03 березня 2008 року значився зареєстрованим за адресою: 16 травня 2008 року за адресою: АДРЕСА_5 , знятий з обліку за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2010 року, описку у якому виправлено ухвалою від 05 серпня 2010 року;

- ОСОБА_3 значився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 , знятий з обліку з 05 березня 1996 року у зв`язку з вибуттям за адресою: АДРЕСА_4 , де значився зареєстрованим у період з 16 травня 1996 року по 08 листопада 2005 року;

- ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 ніколи зареєстрованою не значилась, фактичне зареєстроване місце проживання відсутнє.

За даними АТ «Криворізька теплоцентраль» станом на 01 липня 2021 року заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_3 складає в загальному розмірі 58 903 грн. 51 (а.с.12).

Як слідує з відповіді ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.13), станом на 01 серпня 2021 року за адресою: АДРЕСА_3 , заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території складає 5 728 грн. 29 коп., з управління багатоквартирним будинком 883 грн. 22 коп.

У ході комісійного обстеження представниками управління благоустрою та житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради із залученням дільничного офіцера поліції ОСОБА_7 здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_3 , в результаті якого встановлено безпідставність проживання в квартирі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , про що складено акт, підписаний членами комісії та ОСОБА_2 без будь-яких зауважень чи застережень (а.с.11).

Зважаючи на це, 17 травня 2021 року Управлінням благоустрою та житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради повторно направлено попередження мешканцям квартири за адресою: АДРЕСА_3 , із необхідністю надання до виконкому в строк до 01 червня 2021 року документів на підтвердження законності їх проживання у квартирі, в інакшому випадку буде ініційовано їх виселення у судовому порядку. Попередження вручено ОСОБА_2 під підпис 17 травня 2021 року, про що є відповідна відмітка (а.с.10).

Судовим розглядом встановлено, що ні станом на 01 червня 2021 року, ні на момент пред`явлення позову, ні вирішення судом спору по суті відповідачі не надали жодних доказів, які б підтверджували законність їх проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить до комунальної власності.

Згідно з ч.4 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частинами 1 та 2 ст.109 ЖК Української РСР передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ст.99 ЖК Української РСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Позаяк, ч.3 ст.116 ЖК Української РСР чітко визначено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Як встановлено судом, спірна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , не приватизована, колишній основний квартиронаймач ОСОБА_6 помер у 2014 році. Доказів того, що наймач квартири за життя надавав у встановленому законом порядку згоду на проживання там відповідачів, останні суду не надали, в квартирі зареєстрованими не значаться, доказів на підтвердження наявності правових підстав, які б свідчили про законність їх проживання у квартирі суду не надали. Відтак, вселившись у спірну квартиру, відповідачі не могли мати правомірних очікувань постійного проживання в ній, оскільки були обізнані про те, що ОСОБА_6 був лише користувачем даної квартири, а після його смерті та вирішення ініційованого ними спору у 2015 році у справі №214/10283/14-ц не на їх користь без законного права продовжили проживати у квартирі, займаючи житло самовільно.

Щодо тривалості часу проживання у спірній квартирі з урахуванням приписів ст.99 ЖК Української РСР, то суд зауважує, що тривалість проживання відповідачів у квартирі не надає їм самостійного права на займане житлове приміщення за відсутності доказів законних підстав їх вселення.

Крім того, особами, які самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Пункт 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас, державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, визначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо тільки воно не ухвалене згідно із законом. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява №19009/04, пункт 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява №39948/06, пункт 47).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, відповідачі підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення згідно з ч.3 ст.116 ЖК Української РСР. Такий спосіб захисту забезпечить відновлення порушених прав територіальної громади, від імені якої діє Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, та недопущення їх свавільного порушення у подальшому.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів, кожного окремо, на користь Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору по 620 грн. 25 коп. (а.с.1) зважаючи на те, можливість солідарного стягнення судового збору положеннями чинного законодавства України не передбачена.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про виселення із займаного житлового приміщення, яке перебуває у комунальній власності задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , кожного окремо в рівних частках, на користь Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради по 620 грн. 25 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання судового рішення шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, , юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, 32.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 (знята з обліку 12 квітня 1996 року).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 (знятий з обліку 12 квітня 1996 року).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 (знятий з обліку 05 березня 1996 року).

ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_3 (відомості про реєстрацію місця проживання відсутні).

Повне рішення суду складене 18 травня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко