ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/9389/20 Номер провадження 22-ц/814/1165/23Головуючий у 1-й інстанції Божко В. В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач: Дряниці Ю.В.,

судді: Пилипчук Л.І., Обідіна О.І.,

Секретар: Чемерис А.К.

за участю: ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2017 з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30.05.2017.

Позивач зазначав, що його матеріальне становище погіршилось. Його дохід за період з 10.02.2020 по 30.04.2020 склав 9639,67 грн.

Крім того зазначав, що змінилось його сімейне становище. 29.03.2019 він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 .. Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач просив суд зменшити розмір аліментів, визначених рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.10.17 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1500 грн. до 850 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати понесені нею на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Рішення оскаржив позивач, який посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги наводить доводи, аналогічні доводам позовної заяви.

Вказує, що судом не враховано що сімейний стан позивача змінився, а також істотно змінився його майновий стан, оскільки позивач втратив роботу та не отримує допомогу по безробіттю.

Звертає увагу, що доводи відповідача, які прийняв до уваги місцевий суд щодо потреби тривалого лікування сином ОСОБА_3 є належним чином не доведеними.

Також вказує на безпідставність стягнення з позивача витрат, понесених відповідачкою на правову допомогу, оскільки вважає їх розмір не обґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, визначених ст.. 375 ЦПК України.

Місцевим судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.05.2018 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2017 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з 30.05.2017 до досягнення дитиною повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , 29.03.2019 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_6 ). Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд дійшов висновку, що позивач є особою працездатного віку, не є інвалідом, належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, а також те, що зміна сімейного стану вплинула значним чином на його матеріальне становище, позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на погіршення матеріального становища, у зв`язку з тим, що він не має постійного доходу та на зміну сімейного стану.

З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2017 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 грн., щомісячно.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік», прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 2833 грн., отже мінімальний гарантований розмір аліментів становить 1416 грн. 50 коп.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

При цьому колегія суддів вважає, що зменшення розміру аліментів до суми 850 грн. буде суперечити інтересам малолітнього ОСОБА_3 , оскільки такий розмір аліментів значно менше, ніж гарантований мінімум (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правомірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків місцевого суду не впливають, оскільки не ґрунтуються на доказах та зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.І. Обідіна