КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023року місто Київ

Справа №291/1204/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5706/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Желепи О. В.

суддів: Мазурик О. Ф., Шкоріної О. І.

за участю секретаря судового засідання Ковальової В. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 грудня 2022 року (ухвалене у складі судді Слободян Н. П., повне судове рішення складено 05 січня 2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Київській області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 звернулась з позовом в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу між нею та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер цивільний чоловік позивача - ОСОБА_4 .

У зв`язку з тим, що смерть чоловіка настала в результаті нещасного випадку, позивач звернулась до Фонду соціального страхування виконавчої дирекції Іванківського відділення щодо оформлення одноразової допомоги, однак отримала відмову, оскільки проживала з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу, а відповідно до закону лише члени сім`ї можуть отримати таку виплату.

Тому вона вимушена звертатись до суду з відповідним позовом.

Вказує, що з 2005 року по день смерті чоловіка вони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу.

З 2005 року по 2010 рік проживали в м. Маріуполі у квартирі позивача, в подальшому переїхали до с. Дерганівка Ружинського району Житомирської області, де проживали до дня смерті чоловіка.

За час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, придбавали майно в інтересах сім`ї, мали взаємні права та обов`язки. Після смерті чоловіка саме позивач займалась його похованням, здійснювала відповідні оплати та займалась оформленням документів.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 однією сім`єю з ОСОБА_4 з 01.11.2009 по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 992 грн 40 к. судового збору.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Голуб В. А. в інтересах ОСОБА_2 23 січня 2023 року, згідно поштової відмітки, направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 грудня 2022 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що Довідка Маріупольської міської ради № 16-13.07-1383 від. 09.11.2020 року не може бути належним доказом, що підтверджує факт спільного проживання однією сім`єю, оскільки з неї лише вбачається, що ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 29.09.2005 року по 28.07.2010 року, а позивач з 08.07.2005 по 01.07.2019 року.

В той час з довідки Дерганівської сільської ради Ружинського району Житомирської області № 244 від 01.07.2020 року вбачається, що позивач та ОСОБА_4 проживали разом по АДРЕСА_2 з жовтня 2005 року до дня смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Таким чином дані довідки суперечать одна одній, оскільки в один і той самий час позивач та ОСОБА_4 проживали за різними адресами одночасно.

Зазначає, що покази свідків також не можуть бути належними доказами у справі, оскільки їх покази не підтверджені жодним доказом у справі, а певні обставини свідкам відомі зі слів інших осіб.

Посилається на те, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодного доказу, що свідчили б про витрати понесені нею на поховання. Крім того, здійснення витрат на поховання не є підтвердженням проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Вказує, що перерахування позивачем коштів відповідачу, не є свідченням спільного проживання, ведення спільного бюджету, проведення спільних витрат. Судом не встановлено мотиви та обставини перерахування коштів. Крім того, докази надані на підтвердження таких переказів не є належно оформленими, а тому є неналежними.

Зазначає, що квитанції про оплату комунальних послуг були надані тільки за останні 8 місяців до смерті ОСОБА_4 , однак позивач не надала жодного доказу про здійснення оплат починаючи з листопада 2009 року.

Копії фотокарток також не можуть бути належними доказами, оскільки факт спільного відпочинку, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини притаманні подружжю. Крім того, копії фотокарток належним чином не засвідчені.

Посилається на те, що судом порушено норми процесуального права, оскільки суд приймав документи від адвоката позивача, який згідно норм чинного законодавства не надав належним чином оформленого ордера на представлення інтересів.

Крім того, суд першої інстанції приймав клопотання від представника позивача, який останній направляв в електронній формі та не підписані електронним цифровим підписом.

Також, допит позивача в якості свідка відбувся з порушенням процесуального порядку.

26 січня 2023 року апеляційна скарга надійшла на адресу Київського апеляційного суду та протоколом автоматизованого розподілу судової справи для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: ОСОБА_5 (головуючий суддя), Рубан С. М., Кулікова С. В.

22 березня 2023 року відповідно до Розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 22.03.2023 року, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 з посади судді Київського апеляційного суду, здійснено повторний розподіл судової справи.

22 березня 2023 року визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Желепа О. В. (головуючий суддя), ОСОБА_6, Мазурик О. Ф.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

03 квітня 2023 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити в задоволені апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Всі наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_4 .

Рішенням Вищої ради правосуддя від 27 квітня 2023 року звільнено ОСОБА_6 з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 01 травня 2023 року здійснено заміну судді ОСОБА_6 та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Желепа О. В., судді Мазурик О.Ф., Шкоріна О. І.

У судовому засіданні 02 травня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Голуб В. А. доводи апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 грудня 2022 року з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Вказував, що в якості кого проживав ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 в м. Маріуполь відповідачці не відомо, так само в якості кого проживала ОСОБА_3 з ОСОБА_4 у с. Дерганівка також не відомо, і взагалі відповідачка заперечує, що батько проживав з позивачкою.

Разом з тим, представник ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції зазначив, що у разі відмови у задоволені позову, одноразову допомогу у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 отримає його донька ОСОБА_2 , що покращить її матеріальний стан.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась судом шляхом направлення судової повістки та копії апеляційної скарги з додатками на електронну адресу.

Суд виходив із того, що позивач у своїх зверненнях до Київського апеляційного суду просила направити на її електронну адресу зазначені документи.

Крім того, на адресу суду надійшло звернення позивача, у якому вона вказує, що розгляд її справи призначено на 02 травня 2023 року на 14 год. 10 хв. та що нею було направлено клопотання щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Однак на адресу Київського апеляційного суду жодного клопотання від ОСОБА_3 щодо проведення судового засідання в режимі відео конференції не надходило.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 обізнана про розгляд справи.

Заслухавши доповідь Головуючої судді Желепи О.В., пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як визначено ч.1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав встановленим, що згідно з довідкою Маріупольської міської ради № 16-13.07-1383 від 09.11.2020 у кв. АДРЕСА_3 позивачка ОСОБА_3 була зареєстрована з 08.07.2005 по 01.07.2019, а ОСОБА_4 з 29.09.2005 по 28.07.2010 (а.с.14).

Зазначена квартира придбана ОСОБА_3 за договором дарування 31.10.2000 (а.с.15).

Згідно з довідкою , виданою сільським головою Дерганівської сільської ради Ружинського району Житомирської області № 244 від 01.07.2020, з по господарської книги № 8 особистий рахунок № НОМЕР_1 цієї ради за 230-16-2020, у будинку АДРЕСА_4 постійно проживали разом та вели спільне господарство ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , голова двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , цивільна дружина, з жовтня 2005 до дня його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( а.с.16).

З 01.07.2019 ОСОБА_7 була зареєстрована в АДРЕСА_2 , знята з реєстрації 01.09.2021 та зареєстрована з цієї ж дати у кв. АДРЕСА_3 , що підтверджується відміткою у її паспорті ( а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть ( а.с.12).

ОСОБА_3 поховала ОСОБА_4 за власні кошти, що підтверджується довідкою цією ж сільської ради № 701 від 05.11.2019 ( а.с.17).

10.06.2020 ОСОБА_3 надійшов лист № 21/168 від начальника Іванківського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України, в якому повідомлено, про те, що у випадку доведення відповідного юридичного факту у судовому порядку, ОСОБА_3 буде проведена виплата страхових виплат особам, які мають на це право. ( а.с.13).

Свідок ОСОБА_8 , яка живе у с. Дерганівка Ружинського району Житомирської області, дала показання про те, що десь на початку 2000-х років ОСОБА_9 поїхав в м. Маріуполь. Ходили чутки, що він там женився. Потім він повернувся, і, невдовзі за ним приїхала і позивач. Жили у с. Дерганівка у батьківській хаті ОСОБА_4 , вели господарство. Ходили до них у гості. Хата спочатку була «запущена», але коли приїхала ОСОБА_3 , вони стали її «очепурити», вона стала чистішою та красивішою. Вони разом їздили на автомобілі. Бачила, як ОСОБА_3 платила за світло. Одного разу бачила як вони разом переводили аліменти доньці ОСОБА_4 (бачила, бо стояла біля прилавку в цей момент, ОСОБА_4 дав гроші ОСОБА_3 , і вона їх платила), про існування доньки знала, але її побачила лише на похоронах, ОСОБА_3 з ОСОБА_4 разом ходили до церкви, хотіли повінчатися ( про це говорили всі прихожани у церкві). Всі сприймали їх як чоловіка і дружину. До доньки ОСОБА_4 ОСОБА_3 ставилась , як до своєї доньки, а остання ставилась до неї, наче до подруги.

Свідок ОСОБА_14 , яка проживає в с. Дерганівка Ружинського району Житомирської області, дала показання про те, що ОСОБА_3 з ОСОБА_4 жили в АДРЕСА_2 приблизно 11 років, Жили як чоловік і дружина, тримали господарство. Мали спільний бюджет, проводили закупи разом, купували садженці, посадили садок біля старої хати. Їх сусідка, це підопічна свідка. Тримали господарство (качок, гусей, кролів, кіз. Вони були сім`єю . Разом їздили в гості, він ОСОБА_3 допомагав, як чоловік. Колишню дружину та доньку ОСОБА_4 знала ще до появи ОСОБА_3 в селі, але тривалий час їх не бачила, побачила лише на похоронах доньку.

Свідок ОСОБА_15 , яка проживає в с. Дерганівка Ружинського району Житомирської області, дала показання, що вона не раз була у хаті, у ОСОБА_3 з ОСОБА_4 .. Разом вони прожили біля 14 років. Всі в селі знали їх як сім`ю: вони вели господарство, будували гараж, свердловину, робили ремонт, він допомагав їй на городі, все робили разом., тримали курей, качок, була коза і двоє телят. Разом ходили в церкву, брали свічки, при цьому розраховувались то він, то вона. Вони мали спільний бюджет. Разом купували речі у своє господарство. Досить часто підвозили її і в церкву, і на базар Останній раз геть перед смертю ОСОБА_4 . Вони мали намір повінчатися. Донька ОСОБА_4 приїжджала до них, ОСОБА_4 їй ні в чому не відмовляв, їздили на базар скуповуватися для неї. Факт знайомства та досить близького спілкування позивачки та відповідачки, доньки ОСОБА_4 (а.с.35 , т.1).

Суду також надано докази того, що ОСОБА_3 переказувала кошти доньці ОСОБА_4 у вересні 2019 року з власної картки ( а.с.39).

В матеріалах справи містяться чеки щодо проведення ОСОБА_16 та ОСОБА_3 спільних витрат за послуги, які отримували за місцем свого проживання ( за електро-, газопостачання, інтернет, сплата земельного податку надані за період з березня 2019 по ІНФОРМАЦІЯ_1. Невірно зазначений номер господарства, не спростовує факту проведення ними спільних витрат на утримання одного того ж будинку/господарства.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції встановив, що досліджені докази (документи про реєстрацію, довідки з місця проживання, витрачання коштів на утримання та оплату спільних об`єктів (господарства), показання свідків, фотографії за період з 2006 по 2019) свідчать про наявність тривалих стосунків, які притаманні спільній сім`ї, тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійсно проживали однією сім`єю з жовтня 2005 до його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Таким чином , для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

У даній справі встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу необхідно для вирішення питання щодо отримання одноразової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу позивачем було надано довідку про реєстрацію, довідки з місця фактичного проживання, квитанції, що свідчать про витрачання коштів на утримання та оплату житла, в тому числі і будинку, який на праві власності позивачу не належав, показання свідків, які підтверджували спільне проживання та ведення спільного господарства, спільне придбання продуктів харчування,предметів побуту, піклування один про одного та інші ознаки сім`ї, квитанції про перерахування позивачем на користь відповідача коштів, в якості аліментних зобов`язань чоловіка, фотографії за період з 2006 по 2019 роки, що в своїй сукупності свідчать про факт спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу.

З аналізу матеріалів справи, вбачається, що позиція відповідача ґрунтується лише на тому, що докази які надає позивач є неналежними, недопустимими та недостатніми.

Разом з тим, відповідач не надала до суду жодного доказу, що спростовує твердження позивача про проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Крім того, відповідач за весь час розгляду справи жодного разу не надавала власні пояснення та не заперечила факт спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу свого батька з позивачем. Навпаки з фотокарток вбачається, що неповнолітня відповідачка знаходиться в сім`ї свого батька разом з позивачем і їх стосунки на той час є добрими .

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, про порушення судом першої інстанції порядку допиту позивача в якості свідка, оскільки такий допит відбувався в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів, без приведення свідка до присяги та не приймає до уваги надані позивачем пояснення, які вона надавала в якості свідка.

Однак навіть з урахуванням таких обставин в матеріалах справи достатньо інших доказів для задоволення позовних вимог.

Доводи скарги, про те, що довідка Маріупольської міської ради № 16-13.07-1383 від 09.11.2020 року та довідка Дерганівської сільської ради Ружинського району Житомирської області № 244 від 01.07.2020 року суперечать одна одній, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з обох довідок вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом протягом тривалого періоду часу, і за однією і за іншою довідкою. В одній з довідок ідеться про фактичне місце знаходження, в іншій констатовано проведення реєстрації місця проживання.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неналежного оформлення ордеру представником позивача - адвокатом Довбнем А. С. та відсутністю підстав для прийняття від вказаного представника будь-яких процесуальних документів, з огляду на наступне.

До позовної заяви представником позивача долучено ордер від 20.09.2021 року серія ПТ № 132340 про надання правової допомоги в якому зазначено що адвокат Довбня А. С. надає правову допомогу ОСОБА_3 у «всіх судових установах України»

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до частин першої - третьої якої адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 (далі - Положення) ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Згідно з підпунктом 12.4 пункту 12 Положення ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів, визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказівка в ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» про те, що правова допомога надається у судах всіх інстанцій є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 361/4347/17, від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 29 листопада 2021 року у справі № 754/3233/20.

Враховуючи викладене, висновки суду щодо відсутності повноважень у адвоката позивача, за наявних обставин, будуть надмірно формалізованими. Графа «Назва органу, в якому надається правова допомога» в ордері від 20 вересня 2021 року № 132340 містить посилання на судові органи, що є достатнім для висновку про повноваження адвоката Довбня А. С. як представника ОСОБА_3 , в тому числі як у Ружинському районному суді Київської області так і в Іванківському районному суді Київської області.

Вказаний висновок не суперечить висновку щодо застосування норм права, висловленому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18, з огляду на те, що в зазначеній справі в ордері на надання правової допомоги в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» були відсутні відомості про судові органи, тоді як у справі, яка переглядається, вказано про надання адвокатом правової допомоги в судах усіх інстанцій та спеціалізацій, що в цьому випадку є достатнім для висновку про наявність у Довбня А. С. права як на подання позовної заяви так і на подання і підписання інших процесуальних документів в інтересах ОСОБА_3 .

Згідно з практикою ЄСПЛ реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду.

До аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 02 червня 2022 рокуу справі 2-385/2009 (провадження № 61-3390св22).

Щодо тверджень представника відповідача про те, що 07 вересня 2022 року представником позивача подано в електронному вигляді клопотання про допит свідків, яке не містить електронного цифрового підпису, а тому як саме клопотання так і покази свідків, які допитані за вказаним клопотанням є неналежними доказами - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи.

Матеріалами справи підтверджено, що 07 вересня 2022 року на електронну адресу Іванківського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Довбня А. С. надійшла скан-копія клопотання про допит свідків в режимі відео-конференції через систему ВКЗ між Іванківським районним судом Київської області та Ружинським районним судом Житомирської області (а. с. 73 том 2).

До вказаного клопотання долучено протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, відповідно до якого клопотання підписано електронним цифровим підписом Довбня А. С. (а. с. 74 том 2).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що письмові пояснення свідків які долучені до справи на підставі заяви адвоката Довбні А. С. від 26.02.2022 року є недопустимими доказами, оскільки така заява адвоката не містила електронного цифрового підпису, також не приймаються колегією суддів до уваги. По-перше, в матеріалах справи відсутня заява адвоката Довбні А. С. датована 26.02.2022 р. про приєднання письмових пояснень свідків. По-друге, дійсно від представника позивача 16 лютого 2022 року надходила на електронну адресу суду скан копія заяви з доданими письмовими поясненнями свідків, однак оригінал такої заяви був направлений засобами поштового зв`язку та надійшов на адресу суду першої інстанції 21.02.2022 року. Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надав оцінку таким поясненням, а керувався показами свідків, які ті надали особисто під присягою в судовому засіданні.

Щодо самих показів свідків, то у суду відсутні підстави не приймати вказані покази, так як свідки повідомили про відомі їм обставини, надавали свої пояснення під присягою та були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення. Відповідні розписки містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що долучені до позовної заяви копії фотокарток, квитанції про оплату комунальних платежів в т. ч. квитанції про сплату аліментів та сплату земельного податку належним чином не засвідчені - як безпідставні.

Так, дублікати квитанцій про оплату комунальних платежів та сплату земельного податку видані банком та містять відповідну печатку банку.

Довідка про переказ коштів від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 завірена уповноваженим співробітником банку та містить печатку АТ «КБ «Приват Банк».

Посилання представника на висновки Верховного суду висловлені у постановах:

- № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року та № 712/7830/16-ц від 05.02.2020 року про те, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу;

- № 464/4689/15-ц від 21.03.2019 року про те, що свідоцтво про поховання не є підтвердженням факту спільного проживання однією сім`єю;

- № 588/350/15 про те, що факт спільного відпочинку, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю;

- № 522/25049/16-ц від 27.02.2019 року, № 712/14547/16-ц від 11.12.2019 року, № 490/10757/16-ц від 24.01.2020 року про те, що сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу;

- №466/3769/16 від 12.12.2019 року про те, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу;

не можуть бути прийняті судом, з наступних підстав.

Дійсно самі по собі такі обставини, що викладені в зазначених постановах не є підтвердженням факту проживання однією сім`єю, однак в даному випадку встановлена сукупність обставин, що свідчать про існування тривалих усталених сімейних стосунків, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, що є достатнім для задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст.268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2023 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. І. Шкоріна