Справа № 523/828/23
Провадження №2/523/1639/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

представника позивача адвоката Байдеріна О.А.

представника відповідача Одеської обласної ради Клібанської Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської обласної ради, Голови Одеської обласної ради Діденко Григорія Віталійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 заступник генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Комунальна установа «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Одеська обласна державна (військова) адміністрація про визнання незаконним та скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської обласної ради, Голови Одеської обласної ради Діденко Григорія Віталійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 заступник генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», про визнання незаконним та скасування розпорядження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Розпорядженням начальника Одеської обласної військової адміністрації Марченка М.М., № 55/К-2022 від 30.05.2022 року ОСОБА_1 , було призначено на посаду генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (до призначення переможця конкурсу на цю посаду, але не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану). Позивач зазначає. що з 30.05.2022 року приступила до виконання своїх обов`язків на посаді генерального директора начальника, лікаря судово-медичного експерта.

Разом з цим, 03.01.2023 року згідно Розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В., № 02/2023-ОР було призначено проведення службового розслідування стовно позивача, як генерального директора. Так, відповідно до п. 4 Розпорядження ОСОБА_1 , була відсторонена від здійснення повноважень на посаді генерального директора КУ КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Відповідно до п. 5 Розпорядження виконання обов`язків генерального директора покладена на заступника генерального директора ОСОБА_2 з 04.01.2023 року і на час проведення службового розслідування.

Позивач зазначає, що Розпорядження прийнято за відсутності підставі для застосування Порядку службового розслідування стосовно осіб, уповноважень на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Порядок № 950 не міг бути покладений в основу винесення спірного Розпорядження, оскільки відповідний Порядок розповсюджується на осіб, уповноважень на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до яких позивач, як генеральний директор не віднесена.

На підставі викладеного позивач просить: визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В., № 02/2023 від 03.01.2023 року «Про проведення службового розслідування»; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати понесені з розглядом справи, та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 20 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в судове засідання. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.

Також, ухвалою суду від 20 січня 2023 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від: Одеської обласної ради належним чином засвідчені копії листів Відділу сприяння та допомоги соціально-незахищеним людям ВГО «Українська служба порятунку» в Одеської області від 30.12.2022 року № 195-004120.

Витребувано від Одеської обласної військової адміністрації належним чином засвідчені копії листів Відділу сприяння та допомоги соціально-незахищеним людям ВГО «Українська служба порятунку» від 02.01.2023 року № 1/01-35/43/2-23 (а.с.44).

В подальшому, ухвалою суду від 24 січня 2023 року частково задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Байдеріна Олександра Анатолійовича про забезпечення позову шляхом заборони та зупинення дії пунктів спірного розпорядження. Зупинено дію пункту 4 та пункту 5 Розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. № 02/2023-ОР від 03.01.2023 «Про проведення службового розслідування» на час набрання рішенням суду законної сили у справі № 523/828/23.

В решті вимог заяви про забезпечення позову залишено без задоволення (а.с.113-116).

На виконання ухвали про витребування доказів на адресу суду 14.02.2023 року (вх. № 3968) надійшов лист Одеської обласної ради, згідно якого надано копію листа Відділу сприяння та допомоги соціально-незахищеним людям ВГО «Українська служба порятунку» в Одеській області від 30.12.2022р. № 195-004120 (а.с.118-119).

Не погоджуючись з позовними вимогами 21.02.2023 року (вх. № 4641) відповідач - Голова Одеської обласної ради Діденко Григорій Віталійович подав відзив на позовну заяву. Згідно із відзивом відповідач зазначає, що Одеська обласна рада заперечує проти позову, посилаючись на те, що голова Одеської обласної ради має право приймати рішення про проведення службового розслідування щодо особи ОСОБА_1 , як керівник органу, в якому працює остання. Право голови Одеської обласної ради приймати рішення про проведення службового розслідування належить на підставі ч. 7 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою встановлено, що голова обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження, а також на підставі Порядку № 950.

Крім того, у своєму відзиві відповідач посилається на статут Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до п. 1.1 якого установа є об`єктом права власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, інтереси яких представляє Одеська обласна рада (власник установи). Згідно з п. 5.5 статуту керівник установи підзвітний власнику (Одеській обласній раді). Посилаючись також на ст. ст. 317, 319, 327 ЦК України, ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідач стверджує, що саме власнику належить право управління комунальним майном.

Також у відзиві зазначено, що рішенням обласної ради від 22.09.2006р. № 730-V «Про майно спільної власності територіальних громад, сіл, селищ міст області, управління яким здійснює обласна рада» Одеській обласній державній адміністрації делеговано повноваження з управління об`єктами спільної власності територіальних громад області, у тому числі і Комунальною установою «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Відповідач зазначає, що твердження позивача, що голова обласної ради не мав права приймати оскаржуване розпорядження, оскільки не є уповноваженою особою, спростовуються матеріалами справи.

Щодо підстав винесення оскаржуваного розпорядження відповідач зазначив, що 30.12.2022 р. на адресу обласної ради надійшов лист № 195-004120 представника ВГО «Українська служба порятунку» в Одеській області Пехтерова С.Л. з проханням провести службове розслідування щодо дій/бездіяльності керівництва, співробітників та посадових осіб КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» за фактами безперервних вимагань та отримання хабарів. Крім іншого, 02.01.2023 р. до обласної ради надійшов лист №1/01-35/43/2-23 начальника Одеської обласної військової адміністрації М.Марченка у якому зазначено про те, що до обласної державної (військової) адміністрації надійшла заява директора ТОВ «Проксіма плюс» С.М. Левицького щодо неправомірних дій керівника та працівників КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи. З метою підтвердження або спростування вказаних вище фактів начальник Одеської обласної військової адміністрації просив голову обласної ради прийняти рішення про проведення службового розслідування із залученням до складу комісії працівників Департаменту охорони здоров`я Одеської області державної адміністрації. Відповідач зазначає, що викладені обставини щодо проведення службового розслідування були достатньою підставою для прийняття рішення про проведення службового розслідування стосовно генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_1 .

Таким чином, обласна рада вважає оскаржуване розпорядження голови обласної ради законним та таким, що прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, а тому, підстави для його оскарження відсутні.

Щодо думки позивача, що вона набула статусу викривача відповідно до положень ЗУ «Про запобігання корупції» та, відповідно здобула імунітет, визначений ст. 53 цього Закону, відповідач заперечує даний факт та зазначає, що у позові позивачем не зазначено жодних доказів того, що вона зверталась до антикорупційних органів щодо можливості фактів корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень ЗУ «Про запобігання корупції», вчинених саме головою обласної ради. Викривач набуває статусу з моменту, коли він здійснив всі належні від нього дії для повідомлення про порушення вимог ЗУ «Про запобігання корупції» іншою особою, щоб відповідна інформація надійшла до адресата. Позивачем не доведено наявності зв`язку між її відстороненням від здійснення повноважень на посаді генерального директора КУ Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» на підставі оскаржуваного розпорядження голови обласної ради та її повідомлення як викривачем про порушення вимог ЗУ «Про запобігання корупції» головою обласної ради, крім іншого з позовних вимог, взагалі не вбачається кого і в чому викрила ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного відповідач голова Одеської обласної ради Діденко Г.В. просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.123-138).

До відзиву також, надано копію розпорядження від 03.01.2023 року № 02/2023-ОР Про проведення службового розслідування, склад комісії з проведення службового розслідування, копію статуту КУ Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» в редакції від 19.11.2020 року, копію заяви від 30.12.2022 року від ТОВ «ПРОКСІМА ПЛЮС», лист голові Одеської області ради ОСОБА_3 від ОСОБА_4 , копія листа від 30.12.2022 року ОСОБА_5 інспектора правозахисту Пехтерова С.Л. про проведення службового розслідування (а.с.139-151).

В подальшому, представником позивача 28.02.2023р подано відповідь на відзив. Згідно якої представник зазначив, що відповідно до спірного розпорядження призначено службове розслідування з метою з`ясування фактів «перевищення свої повноважень». Водночас відсутні будь-які вказівки чи загалом посилання на факти «перевищення своїх повноважень» з боку ОСОБА_1 , зокрема, не зазначено які саме повноваження перевищені з боку ОСОБА_1 . Абсолютно невизначений, узагальнений на беззмістовний характер посилань у Розпорядженні на «перевищення повноважень» та «неналежне виконання обов`язків» свідчить про те, що службове розслідування призначалось не за конкретними фактами, а із-за самої потреби (бажання відповідача) призначити таке службове розслідування задля відсторонення позивача внаслідок необґрунтованих припущень. Представник зазначає, що дані обставини судачать проте, що призначення службового розслідування та такої підстави не передбачено п1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій або місцевого самоврядування затвердженого Постановою КМУ № 950 від 13.06.2000 року, яким визначено вичерпний перелік таких підстав.

Щодо підстав заявлених позовних вимог представник зазначив, що позивачем ставиться питання: чи є прийняте Розпорядження предметним та чи можливо відсторонювати особу-працівника від реалізації права на працю за відсутності предмету (конкретних фактів) розслідування? Чи не призводить протилежне за безпредметним Розпорядженням до прямого прояву свавілля з боку голови Одеської обласної ради?

Представник зазначає, що з огляду на досліджуваний відзив, відповідач не спростував твердження позивача про відсутність у спірному Розпорядженні відомостей про предмет службового розслідування.

Також у відповіді на відзив, представник зазначив, що лист Відділу ВГО «Українська служба порятунку» в Одеській області від 30.12.2022 року не є конкретним та знеособленим, та звернення більше схоже на гучні посилання на факти притаманне радянським часам. В тексті звернення відсутні будь-які посилання на прізвища, як хабарника так і потерпілої особи, не вказано конкретного проміжку часу у зверненні. Лист начальника Одеської обласної військової адміністрації від 02.01.2023 року так само не містить згадки про прізвище ОСОБА_1 . Крім іншого, представник зазначив, що з огляду на лист начальника Одеської обласної військової адміністрації містить в собі наступне: «з метою підтвердження (спростування) фактів неправомірних дій працівників КУ «ООБСМЕ», прошу прийняти рішення про проведення службового розслідування».

З огляду на викладене представник позивача зазначає, що з такої конструкції, очевидно вбачається, що жодного факту не має, а у зверненнях взагалі не йдеться про ОСОБА_1 при цьому йдеться про невідомих та знеособлених працівників КУ «ООБСМЕ», однак, в розпорядженні чітко вказано про службове розслідування стосовно генеральної директорки ОСОБА_1 .

Представник зазначає, що в даному випадку визначений правовий стан не давав відповідачу права виносити спірне Розпорядження перевірка припущень не може відбуватись шляхом призначення безпредметних службових розслідувань та відсторонення працівника без виплати заробітної плати.

Щодо заяви ТОВ «ПРОКСІМА ПЛЮС» представник позивача зазначив, що дана заява не визначена в спірному Розпорядженні в якості підстави для його винесення, що свідчить про відсутність необхідності надавити їй оцінку, крім іншого, заява є загальною, неконкретною та не містить в собі жодних фактів, з якими можна чітко пов`язувати виникнення підстав, передбачених Порядком № 950 для призначення та проведення службового розслідування.

Також представник зазначив, що заяву ТОВ «ПРОКСІМА ПЛЮС» слід розцінювати як помсту, по відношенню до директора, з тих підстав, що останнє було орендарем нежитлових приміщень у будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки, 15.11.2022 року ОСОБА_1 було виявлено грубі помилки та ознаки службового підроблення в тексті договору про, що на адресу начальника Управління з майнових відносин Одеської обласної ради було направлено лист № 2754-01 за текстом якого позивач детально роз`яснила виявлена порушення та просила вирішити питання про проведення технічної інвентаризації нежитлових приміщень, також порушила питання щодо правомірності користування підприємством об`єктами, зазначеними у вказаному договорі. В подальшому, 24.11.2022 року генеральним директором ОСОБА_1 було прийнято Наказ № 136-а «Про здійснення перевірки виконання ТОВ «ПРОКСІМА ПЛЮС» умов договору оренди».

З огляду на зазначене, представник зазначає, що очевидним є те, що у лист від імені ТОВ «ПРОКСІМА ПЛЮС» є листом помсти, наклепом, оскільки на підставі перевірки було прийнято рішення щодо дострокового припинення орендних відносин з підприємством.

З урахуванням викладеного, представник зазначає, що даний спір стосується захисту трудових прав позивача та стосується питання право застування норм Порядку № 950. Просить позов задовольнити в повному обсязі (а.с.165-172).

До відповіді на відзив представник позивача надав копії документів на які посилається у відповіді, а саме: копію наказу від 24.11.2022 року № 136-а «Про здійснення перевірки виконання ТОВ «Проксіма-Плюс» умов договору оренди про внесення змін до договору оренди майна від 02ю07.2018р (в новій редакції) від 31.05.2021 року; лист начальнику Управління обласної ради з майнових відносин від 15.11.2022 року; та докази направлення відповіді на відзив учасникам провадження.

В подальшому, ухвалою суду від 28.02.2023 року - залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної ради, Голови Одеської обласної ради Діденко Григорія Віталійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 заступник генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», про визнання незаконним та скасування розпорядження, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Комунальну установу «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» та Одеську обласну державну (військову) адміністрацію (а.с.186).

Також 10.03.2023 року (вх. № 6395) на адресу суду за підписом відповідача Голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких відповідач зазначив, що проведення службового розслідування було призначено відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей ЗУ «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою КМУ від 13.06.2000 року № 950 з метою з`ясування фактів неналежного виконання генеральним директором КУ «ООБСМЕ» ОСОБА_1 службових обов`язків та перевищення своїх повноважень, що могло призвести до заподіяння значної матеріальної чи моральної шкоди громадянам та даній установі. Зазначене і є предметом проведення службового розслідування.

Відповідач зазначив, що листом від 02.01.2023 р № 1/01-35/43/2-23 начальник Одеської обласної військової адміністрації просив голову обласної ради прийняти рішення про проведення службового розслідування стосовно керівника КУ «ООБСМЕ» ОСОБА_1 . Відповідач зазначив, що норми законодавства спростовують твердження представника позивача про те, що голова обласної ради не міг одноособово прийняти оскаржуване розпорядження.

Щодо відсторонення позивача від здійснення повноважень на посаді директора, зазначив, що позивача було відсторонено не на підставі положень Кодексу законів про працю, а на підставі п4 Порядку проведення службового розслідування, тому норми КЗпПУ на даний випадок не розповсюджуються, оскільки дана ситуація врегульована спеціальним нормативно-правовим актом. Під час видання оскаржуваного розпорядження голова обласної ради скористався наданим йому чинним законодавством правом на відсторонення ОСОБА_1 від здійснення повноважень на посаді директора. Просив у позові відмовити (а.с.189-193). До заперечень на відповідь на відзив надано докази про його направлення іншим учасникам провадження.

В подальшому, на адресу суду 29.05.2023 року надійшло клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: рішення Одеської обласної ради Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада; статут обласної комунальної установи від 22.09.2006 року № 73-У; контракт з керівником обласної комунальної установи; статут обласного комунального підприємства; контракт з керівником обласного комунального підприємства; розпорядження від 25.01.2023 р. № 46/2023-ОР Про проведення службового розслідування; склад комісії з проведення службового розслідування; розпорядження від 30.01.2023 р № 22/К-2023 Про відсторонення ОСОБА_1 (а.с.209-246).

Також 22.08.2023 року (вх. № 23422) надійшло клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: лист, довідку про доходи, довідку про виплати грошових сум, адвокатський запит, лист відповідь на адвокатський запит, довідку про доходи, лист звернення, лист-звернення та докази про направлення листа учасникам провадження (а.с.38-57 том №2).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Байдерін Олександр Анатолійович позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, зазначив, що підтримує відповідь на відзив та заперечення викладені в письмово, зазначив, що в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження обставин позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідачі не спростували позовні вимоги, обставини викладені у відзиві жодним чином не спростовують позовні вимоги.

Представник відповідача Одеської обласної ради Клібанська Людмила Іванівна зазначила, що позовні вимоги відповідач не визнає, просила відмовити у задоволенні позову, вказала, що повністю підтримує відзив та заперечення на позовну заяву, зазначила, що в справі достатньо доказів, які свідчать про те, що відповідач діяв в межах закону та, Розпорядження про проведення службового розслідування відповідає вимогам Закону.

Голова Одеської обласної ради Діденко Григорій Віталійович про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.81 том №2), про причини не явки суду не повідомив, надав відзив на позовом, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 заступник генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Комунальна установа «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Одеська обласна державна (військова) адміністрація про час та місце слухання справи повідомлені, до суду не з`явились (а.с.82-90). Третя особа: ОСОБА_6 раніше, 28.02.203 року звернувся на адресу суду з листом в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, з ними категорично не погоджується, просить відмовити в задоволенні позову та просить розгляд справи провести за його відсутності (а.с.155).

Таким чином, судом встановлено, що сторони, які не з`явились в судове засідання про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Байдеріна Олександра Анатолійовича, який просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, пояснення представника відповідача Одеської обласної ради Клібанської Людмили Іванівни, яка просила відмовити в задоволенні позову, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані сторонами на підтвердження та спростування обставин позову в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач просить визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. № 02-2023 від 03.01.2023 «Про проведення службового розслідування» з підстав його невідповідності нормам законодавства, оскільки Розпорядження прийнято за відсутності підстав для застосування Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей ЗУ «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 950 від 13.06.2000 року, а також з його порушеннями.

Позивач зазначає, що Порядок № 950 не може бути покладений в основу Розпорядження, оскільки відповідний порядок розповсюджується на осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей ЗУ «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до яких позивач як генеральний директор не віднесена. Позивач вказує, що вищевикладені обставини свідчать про те, що Розпорядження є незаконним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 призначена на посаду генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (надалі скорочено «Установа») з 30.05.2022 згідно з Розпорядженням начальника Одеської обласної військової адміністрації (а. с. 19 т. 1), в тому числі на підставі ст. ст. 2, 6, 14, 15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та на підставі Рішення Одеської обласної ради № 73-V від 22.09.2006 «Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада» (надалі «Рішення Облради № 73-V») (а.с.19)

Відповідно до Наказу Установи № 138-Л від 30.05.2022, починаючи з 30.05.2022, ОСОБА_1 приступила до виконання своїх обов`язків на посаді генерального директора начальника, лікаря судово-медичного експерта (а. с. 20).

Статут Установи в новій редакції затверджено розпорядженням Одеської обласної ради № 741/2020-ОР від 19.11.2020 (а. с. 21-28 та 143-147).

Відповідно до положень вказаного статуту Установи:

1.1. Установа є об`єктом права власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, інтереси яких представляє Одеська обласна рада (Власник) в межах повноважень, визначених законодавством.

1.3. Постійний контроль за виконанням статутних завдань Установи здійснює Одеська обласна державна адміністрація (далі Орган управління) в особі Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації (далі Галузеве управління). Галузеве управління є відповідальним перед Власником за належне виконання функцій контролю щодо діяльності Установи

1.4. Контроль за забезпеченням збереження та ефективністю використання майна Установи здійснює Департамент охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації та Управління обласної ради з майнових відносин (уповноважений орган власника).

1.5. Установа є юридичною особою з моменту державної реєстрації, має відокремлене майно на праві оперативного управління, укладає від свого імені угоди, які у випадках, зазначених нижче, повинні бути узгоджені з Галузевим управлінням та уповноваженим органом власника, набуває майнові права та особисті немайнові права, може бути позивачем та відповідачем у судах України, міжнародних та третейських судах.

1.8. Установа є неприбутковою та фінансується з бюджету.

3.1. Метою створення Установи є проведення судово-медичних експертиз.

4.1. Майно установи належить на праві спільної власності територіальним громадам сіл, селищ, міст області та закріплене за установою на праві оперативного управління.

4.4. Майно та кошти установи не може бути передано в оренду, безоплатне користування, заставу, не може бути внеском до статутного капіталу інших юридичних осіб та не може бути проданим, переданим або відчуженим на інших підставах без згоди Галузевого управління та погодження уповноваженого органу власника.

5.1. Винятковою компетенцією Власника є:

5.1.1. прийняття рішення про реорганізацію або ліквідацію Установи;

5.1.2. визначення основних напрямків діяльності Установи;

5.1.3. прийняття рішень про створення, реорганізацію та ліквідацію дочірніх підприємств, представництв та філій, а також затвердження відповідно до їх статутів та положень про них;

5.1.4. прийняття рішення про призначення начальника Установи, продовження строку дії укладеного з ним контракту та його звільнення з підстав порушення ним положень законодавства України, умов контракту та цього статуту.

5.3. Поточне керівництво (оперативне управління) установою здійснює начальник установи генеральний директор, який призначається на посаду і звільняється з неї відповідно до порядку, визначеного чинним законодавством та відповідним рішенням Одеської обласної ради, і який відповідає кваліфікаційним вимогам Міністерства охорони здоров`я України, а також з яким укладений контракт головою Одеської обласної державної адміністрації. Строк найму, права, обов`язки і відповідальність Генерального директора, умови його матеріального забезпечення, інші умови найму визначаються контрактом.

5.5. Начальник установи підзвітний власнику, наймачу та галузевому управлінню в усіх питаннях статутної, фінансової, виробничої, організаційно- господарської діяльності установи, несе перед ними відповідальність за забезпечення виконання покладених на нього завдань і функцій.

5.6. Начальник установи, діє без доручення від імені і в інтересах установи на всіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від форм власності, у державних органах, в органах державної влади та місцевого самоврядування, відкриває рахунки в установах банків, укладає угоди, направлені на виконання покладених на установу завдань та функцій, контролює їх виконання.

5.7. Начальник установи в межах узгоджених з галузевим управлінням планових завдань та кошторисів самостійно вирішує питання господарської та фінансової діяльності установи за винятком тих питань, що віднесені законодавством України та цим Статутом до компетенції галузевого управління, власника чи уповноваженого ним органу, або потребують відповідного узгодження.

5.8. Начальник установи за згодою галузевого управління та обов`язковим узгодженням з уповноваженим органом Власника вирішує питання застави, оренди, суборенди, безоплатного користування, списання майна Установи або окремих прав на нього та відповідно до законодавства вчиняє вищезазначені дії.

Судом також встановлено наступне.

15.11.2022 ОСОБА_1 , у зв`язку з виявленням (на її думку) помилок та ознак підроблення в тексті договору оренди з ТОВ «Проксіма Плюс», направила лист № 2754-01 на адресу начальника Управління з майнових відносин обласної ради (а. с. 175-176 т. 1), за текстом якого позивачка вказала на виявлені (на її думку) порушення та просила вирішити питання про проведення технічної інвентаризації нежитлових приміщень, а також щодо правомірності користування підприємством ТОВ «Проксіма Плюс» об`єктами, зазначеними у вказаному договорі оренди.

Крім того, 24.11.2022 генеральним директором Установи Папіж Т.М. було прийнято наказ № 136-а «Про здійснення перевірки виконання ТОВ «Проксіма Плюс» умов договору оренди» (а.с.173-174).

Із зазначеного наказу та пояснень представника позивача адвоката Байдеріна О.А., вбачається, що ТОВ «Проксіма Плюс» було орендарем нежитлових приміщень у будівлі за адресою: м. Одеса, пров. Валіховський, 4, за договором з Управлінням з майнових відносин Одеської обласної ради, укладеним 02.07.2018, з урахуванням договору про внесення змін від 31.05.2021. Балансоутримувачем відповідних нежитлових приміщень є Установа. Вказані обставини не заперечувалися учасниками справи, а отже не підлягають доказуванню за ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Зазначені обставини підтверджуються рішенням Господарського суду Одеської області від 27.09.2023 у справі № 916/711/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114331684), що набрало законної сили 09.11.2023 р., яким задоволені позовні вимоги Управління обласної ради з майнових відносин виселено ТОВ «Проксіма Плюс» з нежитлових приміщень будівлі (під літ. Е, Л, Ж) загальною площею 52,39 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, провулок Валіховський, 4, та повернуто їх Управлінню обласної ради з майнових відносин за актами приймання-передачі (повернення) майна, а також повернуто від ТОВ «Проксіма Плюс» Управлінню обласної ради з майнових відносин холодильну камеру КХС-12 з холодильним агрегатом МВВ-4 та комплект до холодильної установи АРТ6, що знаходяться за адресою: м. Одеса, провулок Валіховський, 4, за актами приймання-передачі (повернення) майна.

Судом встановлено, що 30.12.2022 директор ТОВ «Проксіма Плюс» Левицький С.М. звернувся з заявою на адресу начальника Одеської обласної адміністрації Марченка М.М., голови Одеської обласної ради Діденка Г.В., директора Департаменту охорони здоров`я Одеської області Одарій-Захар`євої Н.В., та до ВГО Українська служба порятунку (а. с. 148-149 т. 1). У вказаній заяві директор ТОВ «Проксіма Плюс» Левицький С.М. просив втрутитися в ситуацію, що склалася в Установі, де не припиняється вимагання грошей працівниками Установи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Заявник наголошував, що ведучи діяльність в одному з кабінетів, без жодних підстав, діючи від імені ОСОБА_1 , зазначені особи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 чинять психологічний тиск на судово-медичних експертів. Крім того, директор ТОВ «Проксіма Плюс» посилався на те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 розповідають про те, що розрахунки слід вести тільки з ними.

Заява директора ТОВ «Проксіма Плюс» Левицького С.М. не містить жодних додатків (т.1, а.с.148-149).

Судом також встановлено, що 02.01.2023 начальник Одеської обласної військової адміністрації Марченко М.М. звернувся з листом на адресу голови обласної ради Діденка Г.В. (т. 1, а.с.150), в якому повідомив про те, що до обласної державної військової адміністрації надійшла заява директора ТОВ «Проксіма Плюс» Левицького С.М. та звернення представника ВГО «Українська служба порятунку» в Одеській області Пехтерова С.Л.

У зв`язку з цими зверненнями, начальник Одеської обласної військової адміністрації Марченко М.М. просив голову Одеської обласної ради Діденка Г.В. прийняти рішення щодо проведення службового розслідування із залученням до складу комісії представників Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації та заступника генерального директора з економічних питань та забезпечення КНП «Одеський обласний лікарсько-фізкультурний диспансер» Одеської обласної ради.

Лист начальника Одеської обласної військової адміністрації Марченка М.М. не містить жодних додатків (т.1, а. с. 150).

30.12.2022 інспектор правозахисту Відділу сприяння та допомоги соціально-незахищеним людям ВГО «Українська служба порятунку» у Одеській області Пехтеров С.Л. звернувся з листом до голови ОВА Марченка М.М., голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. (т.1, а.с. 151). У своєму листі ОСОБА_9 просив провести службове розслідування дій та бездіяльності керівництва, співробітників та посадових осіб Установи за фактами безперервних вимагань та отримання хабарів навіть після фіксації та відкриття досудового розслідування по кримінальній справі. Додатки до звернення не долучалися.

Судом встановлено, що 03.01.2023 головою Одеської обласної ради Діденком Григорієм Віталійовичем було прийнято оскаржуване розпорядження № 02/2023-ОР «Про проведення службового розслідування» (т.1, а.с.29-30, 139-140).

Відповідно до пункту 1 розпорядження вирішено провести службове розслідування стосовно генерального директора Установи ОСОБА_1 з метою з`ясування фактів неналежного виконання нею службових обов`язків та перевищення своїх повноважень, що могло призвести до заподіяння значної матеріальної чи моральної шкоди громадянам та даній установі, щодо фактів, викладених у листах Відділу сприяння та допомоги соціально-незахищеним людям ВГО «Українська служба порятунку» в Одеській області від 30.12.2022 № 195-004120 та Одеської обласної військової адміністрації від 02.01.2023 № 1/01-35/43/2-23.

Виходячи зі змісту преамбули розпорядження № 02/2023-ОР від 03.01.2023 «Про проведення службового розслідування», останнє прийнято головою Одеської обласної ради Діденком Г.В. відповідно до ч. 7 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (Порядку № 950), з метою з`ясування фактів неналежного виконання службових обов`язків та перевищення своїх повноважень генеральним директором Установи ОСОБА_1 , що могло призвести до заподіяння значної матеріальної чи моральної шкоди громадянам та даній установі, стосовно фактів, викладених у листах Відділу сприяння та допомоги соціально-незахищеним людям ВГО «Українська служба порятунку» в Одеській області від 30.12.2022 № 195-004120 та Одеської обласної військової адміністрації від 02.01.2023 № 1/01-35/43/2-23.

Згідно з пунктом 2 розпорядження утворено комісію з проведення зазначеного у пункті 1 розпорядження службового розслідування та затверджено її склад (відповідно до додатку до зазначеного розпорядження). Згідно з пунктом 3 розпорядження комісії доручено у строк з 04 січня по 05 березня 2023 провести службове розслідування відповідно до вимог законодавства та надати акт службового розслідування.

Відповідно до п. 4 розпорядження головою Одеської обласної ради Діденком Г.В. вирішено відсторонити ОСОБА_1 від здійснення повноважень на посаді генерального директора Установи з 04 січня 2023 року на час службового розслідування. Водночас згідно з пунктом 5 розпорядження, у зв`язку з відстороненням ОСОБА_1 , виконання обов`язків генерального директора одночасно покладено на заступника генерального директора з адміністративно-господарських, будівельних питань Установи ОСОБА_2 з 04 січня 2023 року на час проведення службового розслідування.

17.02.2023 ОСОБА_1 направила на адресу Одеської обласної ради та її голови ОСОБА_10 лист-звернення (а.с. 49-56 том №2), згідно з яким позивачка письмово звернула увагу відповідачів на безпредметності службового розслідування, ОСОБА_1 зазначала про те, що жодні пояснення від неї не відбиралися, а питання, які члени комісії зі службового розслідування намагаються з`ясувати, є для неї незрозумілими.

Крім того, 25.01.2023 голова Одеської обласної ради Діденко Г.В. виніс ще одне розпорядження № 46/2023-ОР від 25.01.2023 «Про проведення службового розслідування» щодо позивачки, яким знову відсторонив ОСОБА_1 вже на інший період часу з 26 січня до 27 березня 2023 року (а.с.242-243). Разом з тим, голова Одеської обласної ради Діденко Г.В. у дату 27.01.2023 звернувся до голови Одеської обласної військової адміністрації Марченка М.М. із листом проханням відсторонити ОСОБА_1 на період такого іншого службового розслідування, за наслідками розгляду якого головою Одеської обласної військової адміністрації прийнято розпорядження № 22/К-2023 від 30.01.2023 про відсторонення ОСОБА_1 (т.1, а.с.246).

З листа Установи № 1982-01 від 21.08.2023, у відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 адвоката Байдеріна О.А., вбачається, що дійсно у січні-березні 2022 року заробітна плата позивачці не виплачувалася із-за її відсторонення від посади генерального директора установи (а.с.47 том № 2).

З огляду на зазначене, під час розгляду справи, перед судом постало питання: чи мав голова Одеської обласної ради одноособове право приймати оскаржуване розпорядження, зокрема, відсторонювати позивачку від роботи без оплати її праці на час відсторонення; чи розповсюджується дія Порядку № 950 на позивачку; чи існували підстави для прийняття оскаржуваного розпорядження та чи відповідало воно вимогам Порядку № 950; чи порушені права позивачки винесенням оскаржуваного розпорядження та чи підлягають вони ефективному захисту шляхом визнання його протиправним та подальшого скасування судом.

Щодо питання чи мав голова Одеської обласної ради одноособове право приймати оскаржуване розпорядження, зокрема відсторонювати позивачку від роботи без оплати її праці на час відсторонення.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України № 280/97-ВР від 21.05.1997 «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі «Закон № 280/97-ВР»).

Відповідно до ст. 1 Закону № 280/97-ВР:

представницький орган місцевого самоврядування виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення;

районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст;

делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Згідно зі статтею 4 Закону № 280/97-ВР до основних принципів місцевого самоврядування належать, зокрема, принципи народовладдя, законності, гласності, колегіальності та інші.

Система місцевого самоврядування (ст. 5 Закону № 280/97-ВР) включає:

територіальну громаду;

сільську, селищну, міську раду;

сільського, селищного, міського голову;

виконавчі органи сільської, селищної, міської ради;

районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону № 280/97-ВР, обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами

Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами (ч. 3 ст. 10 Закону № 280/97-ВР).

Системний аналіз розділу І «Загальні положення» Закону № 280/97-ВР вказує, що на відміну від сільського, селищного та міського голови, депутатів місцевих рад, голова обласної ради не включений законодавцем безпосередньо до системи місцевого самоврядування (ст. 5 Закону № 280/97-ВР) та обирається відповідною обласною радою шляхом таємного голосування з числа її депутатів на строк повноважень ради (ч. 1 ст. 55 Закону № 280/97-ВР).

Повноваження голови обласної ради визначені в частині 6 ст. 55 Закону № 280/97-ВР. Серед переліку відповідних повноважень відсутні повноваження з одноособового призначення головою обласної ради службових розслідувань щодо керівників комунальних установ, які призначаються та звільняються за рішеннями сесії обласної ради (за п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону № 280/97-ВР питання, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях обласної ради).

Відповідно до пункту 18 частини 6 статті 55 Закону № 280/97-ВР голова обласної ради вирішує інші питання, доручені йому радою. Водночас матеріали даної справи не містять доказів прийняття Одеською обласною радою рішень щодо доручення на вирішення питань про призначення службових розслідувань саме головою обласною радою.

Відповідно до частини 7 статті 55 Закону № 280/97-ВР, на яку вміщено посилання в оскаржуваному розпорядженні: «Голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження».

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях обласної ради здійснюється вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад, що перебувають в управлінні обласних рад, призначення і звільнення їх керівників, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру».

Вирішуючи даний спір, суд доходить до висновку, що Одеська обласна рада, як власник, та Одеська обласна державна (військова) адміністрація, як орган управління Установи, мають право здійснювати контроль за діяльністю КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». Разом з тим, надаючи оцінку правомірності оскаржуваного розпорядження голови Одеської обласної ради про проведення службового розслідування щодо позивачки, голова обласної ради безпідставно ототожнив належні йому за частиною 6 статті 55 Закону № 280/97-ВР повноваження з повноваженнями самої обласної ради (стаття 43 Закону № 280/97-ВР), оскільки стаття 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на яку міститься посилання в оскаржуваному розпорядженні голови Одеської обласної ради від 03.01.2023 «Про проведення службового розслідування», не наділяє голову районної, обласної, районної у місті ради відповідними одноособовими повноваженнями.

Аналогічний висновок міститься в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 522/16898/19, за результатами розгляду якої Верховний Суд визнав розпорядження голови Одеської обласної ради від 04.04.2018 № 297/2018-ОР «Про створення робочої групи з перевірки діяльності Комунальної установи «Одеський художній музей» таким, що прийнято з перевищенням повноважень, визначених статтею 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Крім того, під час одноособового прийняття оскаржуваного позивачкою Розпорядження від 03.01.2023 «Про проведення службового розслідування», головою Одеської обласної ради також не було враховано наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 15 Закону України № 586-XIV від 09.04.1999 «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що у разі делегування місцевим державним адміністраціям районними чи обласними радами відповідних повноважень в їх управлінні перебувають також об`єкти спільної власності територіальних громад.

Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до повноважень голови місцевої державної адміністрації належить укладення та розривання контрактів з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідної місцевої державної адміністрації.

Як встановлено судом, відповідно до Рішення Одеської обласної ради № 73-V від 22.09.2006 «Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна рада» (Рішення № 73-V) повноваження з управління Установою, зокрема виняткові та належні до виключної компетенції Одеської обласної ради як власника за пунктом 5.1. Статуту Установи, були делеговані саме Одеській обласній державній (станом на час прийняття спірного розпорядження військовій) адміністрації.

Відповідно до вказаного Рішення № 73-V затверджено Перелік об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна рада. До складу такого Переліку увійшло «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (п. 5.28 Переліку). Одеською обласною радою повноваження з управління зазначеним бюро делеговані Одеській обласній державній адміністрації, у свою чергу повноваження якої виконує на теперішній час Одеська обласна військова адміністрація.

Відповідно до п. 3 наведеного Рішення № 73-V, Одеська обласна адміністрація:

-здійснює укладання, розірвання і внесення змін до контрактів з керівниками комунальних установ,

-забезпечує здійснення контролю за усіма напрямками статутної діяльності підпорядкованих комунальних установ, у тому числі бюро,

-при здійсненні контролю за діяльністю підпорядкованих установ перевіряє ефективність використання і збереження за установами майна, наданих бюджетних коштів, повноту та достовірність оприбуткування власних надходжень, використання коштів спеціальних фондів тощо.

За таких обставин саме керівник відповідної місцевої адміністрації або безпосередньо власник (обласна рада) мають право приймати рішення про проведення службового розслідування, а не голова обласної ради, що у свою чергу створювало б небезпечну практику (прецедент) із розширення повноважень останнього в умовах воєнного стану, за рахунок яких можлива зміна призначених керівників комунальних установ, підприємств, організацій та закладів поза дійсною волею місцевої адміністрації або власника (обласної ради).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Водночас, Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» воєнний стан в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21.11.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 19.02.2023 строком на 90 діб. Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 20.05.2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 18.08.2023 строком на 90 діб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України № 389-VIII від 12.05.2015 «Про правовий режим воєнного стану» (надалі «Закон № 389-VIII») на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи військові адміністрації.

Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування (ч. 2 ст. 4 Закону).

У районі, області військові адміністрації утворюються у разі нескликання сесії відповідно районної, обласної ради у встановлені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» строки або припинення їх повноважень згідно із законом, або для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку. У разі прийняття рішення про утворення районних, обласних військових адміністрацій їх статусу набувають відповідно районні, обласні державні адміністрації, а голови районних, обласних державних адміністрацій набувають статусу начальників відповідних військових адміністрацій (ч. 4 ст. 4 Закону № 389-VIII).

Відповідно до ч. 7 ст. 4 Закону № 389-VIII, спрямування, координацію та контроль за діяльністю обласних військових адміністрацій з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, здійснення заходів правового режиму воєнного стану здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України, а з інших питань Кабінет Міністрів України у межах своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону № 389-VIII, у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Аналізуючи положення Закону № 389-VIII, у взаємному зв`язку зі змістом дослідженого Рішення № 73-V, положення ст. ст. 43 та 55 Закону № 280/97-ВР, враховуючи дію воєнного стану та особливість суспільних відносин, з огляду на те, що призначення позивачки на посаду відбулося відповідно до розпорядження начальника Одеської обласної військової адміністрації № 55/К-2022 від 30.05.2022, суд доходить висновку про неможливість проведення службового розслідування щодо призначеної особи за одноособовим розпорядженням голови обласної ради та вважає, що винесення такого розпорядження є протиправним.

Щодо питання чи розповсюджується дія Порядку № 950 на позивачку; чи існували підстави для прийняття оскаржуваного розпорядження та чи відповідало воно вимогам Порядку № 950 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 950 службове розслідування може бути проведено, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян.

Порядок № 950 розповсюджується на осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суд не погоджується з позивачкою, що дія Порядку № 950 не розповсюджувалася на неї. Позивачка обіймала посаду генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». Зі змісту статуту відповідної Установи вбачається, що остання є юридичною особою публічного права, а отже позивачка є посадовою особою юридичної особи публічного права, тобто особою, яка для цілей Закону України № 1700-VII від 14.10.2014 «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (підпункт «а» пункту 2 частини 1 Закону).

Водночас суд погоджується з доводами представника позивачки про те, що призначення службового розслідування не може відбуватися безумовно (без жодних підстав), що також випливає зі змісту пункту 1 Порядку № 950 (в редакції, чинній на час винесення спірного розпорядження), де викладені підстави для проведення службового розслідування.

Інший підхід (щодо беззаперечного та абсолютного права на призначення і проведення службового розслідування), по-перше, не вимагав би викладення вичерпного переліку підстав в п. 1 Порядку № 950, та по-друге, порушував би збалансованість інтересів учасників відповідних правових відносин особа, що перевіряється, має право знати на які питання їй відповідати під час проведення службового розслідування, має право захищати себе від висунутих їй звинувачень.

Натомість, у даній судовій справі неможливо зрозуміти що саме є предметом службового розслідування. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Проксіма Плюс» та ОСОБА_1 існували напружені робочі відносини. Так, зверненню підприємства (а.с.148-149) передувала претензійна робота позивачки як керівника Установи (а.с.173-176). Більше того, суд звертає особливу увагу на те, що у зверненні ТОВ «Проксіма Плюс» першочергово йдеться про таких осіб як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тоді як голова обласної ради призначив проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 . З даного приводу також, слід зауважити, що заява звернення, не містить в собі будь-яких доказів щодо того, що ОСОБА_1 надавала даним особам будь-які розпорядження та покладала на останніх будь-які незаконні обов`язки про які йдеться в заяві.

А тому, суд погоджується, що звернення директора ТОВ «Проксіма Плюс» Левицького С.М. (а.с.148-149) та лист-звернення інспектора правозахисту Відділу сприяння та допомоги соціально-незахищеним людям ВГО «Українська служба порятунку» у Одеській області Пехтерова С.Л. (а.с.151 ) не містять чітких і таких, що підлягають перевірці, фактів невиконання або неналежного виконання позивачкою службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян, з чим відповідно до п. 1 Порядку № 950 пов`язується виникнення законних підстав для проведення службових розслідувань.

На підтвердження безпредметності спірного розпорядження вказує також відсутність жодної реакції з боку відповідачів на направлений позивачкою лист від 17.02.2023 (а.с.49-56 том №2), згідно з яким позивачка фактично намагалася з`ясувати предмет службового розслідування.

Матеріали даної справи не містять результатів проведеного службового розслідування відповідно до спірного розпорядження, тоді як голова Одеської обласної ради Діденко Г.В. виніс інше розпорядження за № 46/2023-ОР від 25.01.2023 «Про проведення службового розслідування» щодо позивачки, тобто прийняте під час розгляду даного спору, яким позивачку знову було відсторонено на інший період часу з 26 січня до 27 березня 2023 (а.с.242-243). Суд звертає особливу увагу на те, що відповідне розпорядження за № 46/2023-ОР від 25.01.2023 винесене на наступний день опісля вжиття судом у дату 24.01.2023 заходів забезпечення позову по справі (а.с.113-116), які були залишені без змін відповідно до Постанови Одеського апеляційного суду від 09.05.2023 у даній справі.

На переконання суду, сукупність викладених обставин і досліджених у справі доказів свідчить про те, що дійсною метою оскаржуваного позивачкою розпорядження було регулювання, всупереч установленого законодавством порядку, питань щодо кадрових рішень, які не входять до одноособових повноважень голови Одеської обласної ради, передбачених ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Питання розподілу відповідних повноважень між Одеською обласною радою та Одеською обласною державною адміністрацією також було предметом дослідження у справі № 522/12717/18 (Постанова Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2020), в якій Верховний Суд так само звернув увагу на положеннях чинного Рішення № 73-V і відповідних делегованих повноважень обласної адміністрації.

Отже, суд вважає, що оскаржуване позивачкою розпорядження прийнято за відсутності підстав, передбачених п. 1 Порядку № 950, і було безпредметним за своєю суттю.

Щодо доводів представника відповідача про те, що голова Одеської обласної ради мав право приймати рішення про проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 з огляду на п. 2 Порядку № 950 (в редакції, чинній на час прийняття спірного розпорядження), суд критично ставиться до такого доводу, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 2 Порядку № 950 (в редакції, чинній на час прийняття спірного розпорядження): «Рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником органу, в якому працює особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особа, яка для цілей Закону прирівнюється до особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проведення службового розслідування (далі - особа, стосовно якої проводиться службове розслідування)».

Суд не вважає, що ОСОБА_1 працювала в органі, керівником якого є голова Одеської обласної ради, оскільки позивачка працювала в комунальній установі безпосередньо як керівник, призначений начальником (головою) місцевої (військової) адміністрації на підставі делегованих обласною радою повноважень. Більше того, слід визнати помилковим підхід, за якого суд має вважати голову Одеської обласної ради керівником Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». Такий підхід несе в собі істотні загрози для незалежності начальника Установи лікаря судово-медичних експертиз. Подібні за змістом висновки випливають з Постанови Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 522/16898/19, виходячи з якої лише на пленарному засідання сесії обласної ради можуть вирішуватися питання, визначені в п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Також суд вважає, що норми ст. 7 і ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», положення п. 3 Рішення № 73-V та п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» превалюють за своєю регулювальною силою та є спеціальними по відношенню до приписів Порядку № 950, який регламентує процедуру призначення та проведення службових розслідувань, а не встановлює (поза межами законодавчого акту) певні повноваження, не передбачені профільним Законом «Про місцеве самоврядування в Україні».

Щодо питання чи порушені права позивачки винесенням оскаржуваного розпорядження та чи підлягають вони ефективному захисту шляхом визнання його протиправним та подальшого скасування судом.

Спосіб захисту має бути належним, ефективним та правомірним.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й, у першу чергу, відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З листа Установи № 1982-01 від 21.08.2023, у відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 адвоката Байдеріна О.А., беззастережно вбачається, що у січні-березні 2022 року заробітна плата позивачці не виплачувалася із-за її відсторонення від посади генерального директора установи (а.с.47 том №2). Отже, по-перше, слід дійти висновку про те, що без визнання протиправним і скасування оскаржуваного розпорядження, позивачка не здатна захистити своє право на працю, зокрема на оплату праці.

Матеріали даної справи не містять відомостей про завершення службового розслідування, тоді як відповідний акт, який складається згідно з Порядком № 950, може бути складений в необмежений період часу, з застосуванням подальших наслідків у відношенні до позивачки.

Крім того, вирішення даного спору по суті вимагає і перевага суспільного інтересу, який полягає в тому, аби розпорядження було визнано протиправним саме з огляду на неможливість його одноособового винесення головою обласної ради як загалом, так і в умовах воєнного стану.

За наведених обставин, суд вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту є належним, ефективним та правомірним.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) від 10.02.2010 визначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд вважає, що обсяг вмотивування даного судового рішення є достатнім для його прийняття.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи висновки, викладені в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 522/16898/19, суд дійшов висновку, що стороною позивача доведені обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, у зв`язку з цим, суд вважає за доцільне судові витрати зі сплати судового збору, які понесені позивачам при подачі позову до суду пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів, та такі, що документально підтверджені в розмірі: 1610, 40 гривень, покласти на відповідача у справі Одеську обласну раду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської обласної ради, Голови Одеської обласної ради Діденко Григорія Віталійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 заступник генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Комунальна установа «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Одеська обласна державна (військова) адміністрація про визнання незаконним та скасування розпорядження задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. № 02/2023 від 03.01.2023 року «Про проведення службового розслідування».

Стягнути з відповідача Одеської обласної ради (, місце знаходження: м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 4, електронна адреса: ) на користь позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі: 1610, 40 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. гляду.

Повне судове рішення складено 24.11.2023р.

Суддя: