Провадження № 2/522/1637/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими А.С.,

учасники справи у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Стальканат» про визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПрАТ «Стальканат», у якому просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є спадкоємицею вказаної квартири за заповітом її тітки ОСОБА_2 , яка отримала цю квартиру на підставі свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_1 від 03.03.1994 та 15.04.1994 зареєструвала своє право власності в Одеському МБТІ і РОН на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

30.12.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шатілової О.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 3/2022, яка відкрита за заявою ОСОБА_1 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

14.02.2023 до суду від ПрАТ «Стальканат» надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено про те, що державна реєстрація ПрАТ «Стальканат» була проведена 06.12.2021; товариство є правонаступником ПрАТ «Виробниче об`єднання «Стальканат-Сілур», ВАТ «Стальканат», ТОВ «Індустріально-метизна спілка», ТОВ «Стальканат маркет», ТОВ «Силур», ТОВ «Одесліфт» та ТОВ «Промліфт». Підприємство із назвою «Одеський сталедротово-канатний завод «Стальканат» (код ЄДРПОУ якого невідомий), яке видало розпорядження органу приватизації від 01.03.1994 № 275 та свідоцтво про право власності на житло від 03.03.1994 № 2320, на які посилається позивач, у зазначеному переліку відсутнє. В зв`язку з викладеним представник відповідача просить суд розглянути спір у відповідності з вимогами чинного законодавства за відсутності їх представника.

01.03.2023 до суду від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шатілової О.В. надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи № 3/2022, яка відкрита за заявою ОСОБА_1 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

23.03.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

13.04.2023 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення у яких він зазначає про те, що оригінали документів на підтвердження права власності спадкодавця не збереглися, а у позивача відсутня інша, ніж звернення до суду з даним позовом, можливість захисту права власності, яке виникло у неї у зв`язку із спадкуванням квартири.

18.05.2023 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 01.03.1994 Одеським сталево-канатним заводом «Стальканат» видано розпорядження органу приватизації № 275 на квартиру АДРЕСА_1 , де уповноваженим власником вказано ОСОБА_2

03.03.1994 Одеським сталево-канатним заводом «Стальканат» видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , згідно якого квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , яке зареєстровано 15.04.1994.

З листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 28.10.2019 № 511234.36, адресованого ОСОБА_2 вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи і запису у реєстраційній книзі 75 пр, стор. 190, р. № 880 в комунальному підприємстві станом на 31.12.2012 право власності на кв. АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого Одеським сталево-канатним заводом «Стальканат» 03.03.1994. Дата реєстрації 15.04.1994.

З матеріалів спадкової справи № 3/2022 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що 02.12.1994 державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори посвідчено заповіт ОСОБА_2 , згідно якого все майно, що їй належить та буде належати на час її смерті, у тому числі кв. АДРЕСА_1 вона заповідає ОСОБА_3 .

Згідно відомостей з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу 22.03.2013 змінила прізвище на ОСОБА_4 .

Звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що свідоцтво про право власності на житло, розпорядження органу приватизації та технічний паспорт збереглися у неї лише в копіях, тому у неї відсутня інша можливість захисту свого права власності, ніж звернення до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти позову ПрАТ «Стальканат» вказує, що його було зареєстровано лише 06.12.2021 та згідно його Статуту Товариство є повним правонаступником ПрАТ «Виробниче об`єднання «Стальканат-Сілур», ВАТ «Стальканат», ТОВ «Індустріально-метизна спілка», ТОВ «Стальканат маркет», ТОВ «Силур», ТОВ «Одесліфт» та ТОВ «Промліфт», що підтверджується доданими до відзиву на позовну заяву копіями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Статуту ПрАТ «Стальканат».

Підприємство із назвою «Одеський сталедротово-канатний завод «Стальканат» (код ЄДРПОУ якого невідомий), яке видало розпорядження органу приватизації від 01.03.1994 № 275 та свідоцтво про право власності на житло від 03.03.1994 № 2320, на які посилається позивач, у зазначеному переліку відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 71)).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.ч. 1, 2 ст. 52 ЦПК України).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 200/8461/15-ц,від 03.05.2022 у справі № 711/3591/21).

У постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду акцентувала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що згідно наданої відповідачем копії Статуту ПрАТ «Стальканат», останній не є правонаступником Одеського сталево-канатного заводу «Стальканат» та відповідно не є особою, яка не визнає або оспорює право власності позивача на спірне нерухоме майно. Клопотань про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача на належного, позивачем не заявлялось.

При цьому, суд акцентує, що чинним законодавством передбачено інший механізм набуття права власності на нерухоме майно враховуючи наявність заповіту власника квартири АДРЕСА_1 , складеного на позивача.

З огляду на викладене, суд вважає, що у даній справі позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та пред`явлено позов до неналежного відповідача, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Стальканат» про визнання права власності на квартиру відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 22.05.2023.

Суддя І.А. Павлик