ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року

М. Черкаси

Справа № 707/2108/22
Провадження № 22-ц/821/247/23
категорія: 302000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Ярошенко Б.М., Сергун Т.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Хмельницька Людмила Миколаївна

відповідачі: Леськівська сільська рада Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_2 : адвокат Навроцька Тетяна Володимирівна

третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, посилаючись на наступне.

Позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 12 червня 2020 року, яким заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_3 у вигляді домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке ОСОБА_3 фактично прийняла у власність після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак юридично не оформила право власності на дане домоволодіння. Для юридичного посвідчення своїх майнових прав на спадкове майно ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримала лист про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу, а саме свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_1 від 17 серпня 1993 року за адресою: АДРЕСА_1 , по причині втрати даного правовстановлюючого документу спадкодавицею за життя.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28.03.2022 визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Під час ознайомлення з матеріалами спадкової справи ОСОБА_1 стало відомо, що на земельну ділянку площею 0,3345 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:0069, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_5 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Внаслідок прийняття Думанецькою сільською радою рішення №39-13 від 11 листопада 2009 року, яким, зокрема, надано ОСОБА_5 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,3345 га за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого у подальшому видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, порушуються права позивачки на приватизацію даної земельної ділянки, оскільки вона є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за вищевказаною адресою.

З огляду на зазначене, позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить:

- поновити їй процесуальний строк на звернення до суду з позовом до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку;

- скасувати рішення Думанецької сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» №39-13 від 11 листопада 2009 року;

- визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3345 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:0069, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виданий Міськрайонним управлінням Деркомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області 18 січня 2010 року на ім`я ОСОБА_5 ;

- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Рішення суду мотивоване тим, що суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка не довела необхідності судового захисту її права на приватизацію земельної ділянки під успадкованим домоволодінням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січні 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи судом 1 інстанції , що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що звертаючись до суду з позовом, вона мала на меті відновити свої порушені права як землекористувач земельної ділянки та на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами, право власності на який визнано за нею, оскільки наявність оскаржуваного рішення Думанецької сільської ради та Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_5 позбавляє її права реалізувати свої права на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вона не може вважатися законним землекористувачем вказаної земельної ділянки, оскільки правовстановлюючий документ на дану земельну ділянку видано на ім`я ОСОБА_5 .

Вказує, що твердження суду 1 інстанції щодо того, що позивачка та її представниця не довели того, що позивачка розпочала процедуру приватизації земельної ділянки під успадкованим домоволодінням і така процедура не може бути реалізована без судового захисту не заслуговують на увагу, оскільки очевидним є висновок про те, що неможливо розпочати процедуру приватизації земельної ділянки за наявності правовстановлюючого документу на дану земельну ділянку, виданого на ім`я іншої особи.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У лютому 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Навроцька Тетяна Володимирівна подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою, так як мотиви наведені в ній не впливають на висновки, викладені в оскаржуваному рішенні.

Стверджує, що відповідно до ст. 387 ЦК України тільки власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Обраний спосіб захисту позивача фактично зводиться до повернення земельної ділянки у власність попередньому власнику - територіальній громаді, а тому позивач не мала права обрати саме цей спосіб захисту, тому що не наділена повноваженнями і їй не надано право захищати права, свободи та інтереси держави та суспільні інтереси.

Власником земельної ділянки до її передачі в 2009 році ОСОБА_5 була Думанецька сільська рада, а не скаржниця. Оскільки, майно вибуло з володіння власника (територіальної громади) з його волі, а не поза його волею, то підстав для повернення не вбачається, в тому числі за позовом неналежного позивача, яким є ОСОБА_1 .

Вказує. що набуття позивачем 28.04.2022 за рішенням суду права власності на будинок, зареєстрований за однією адресою з земельною ділянкою за кадастровим номером :02:001:0069 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, шляхом скасування нормативно-правового акту індивідуальної дії. Звертає увагу апеляційного суду, що землі сільськогосподарського призначення та землі житлової та громадської забудови це різні за своєю категорією землі (ст. 19 ЗКУ).

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

13 січня 2023 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2021 року по справі № 707/1139/20, яке було залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, Думанецької сільської ради Черкаського району, КП «ЧОО БТІ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Черкаська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 . Зокрема, суд вирішив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області «Про оформлення права індивідуальної власності громадян на жилі будинки» №219 від 22 червня 1998 року в частині надання доручення Черкаському об`єднаному бюро технічної інвентаризації щодо видачі ОСОБА_5 свідоцтва на право індивідуальної власності на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_5 , видане на підставі розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області «Про оформлення права індивідуальної власності громадян на жилі будинки» № 219 від 22 червня 1998 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того суд під час розгляду справи встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 07 липня 1998 року.

Останнім місцем проживання ОСОБА_4 була АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Думанецької сільської ради Черкаського району Черкаської області №207 від 10 березня 2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина після ОСОБА_4 у вигляді домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_1 від 17 серпня 1993 року.

Дочкою ОСОБА_4 є ОСОБА_3 . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 від 03 квітня 2020 року.

За запитом нотаріуса ОСОБА_6 ОСОБА_3 отримала довідку Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» №11480 о від 16 березня 2020 року, з якої стало відомо, що домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Черкаською районною державною адміністрацією 22 червня 1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 22 червня 2020 року.

20 червня 2020 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області Вороною Г.І., яким на випадок своєї смерті заповіла позивачу у справі ОСОБА_1 все своє майно, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право.

В установлений законом шестимісячний строк, ОСОБА_1 , подала до Черкаської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджуються витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 10.07.2020, відповідно до якого 10.07.2020 зареєстрована спадкова справа за №314/2020 після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до листа Черкаської районної державної нотаріальної контори № 172/02-10 від 09.09.2022 нотаріусом було надано роз`яснення позивачці щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у позивачки правовстановлюючого документу на домоволодіння. Додатково повідомлено, що у нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 513/1998, а після смерті ОСОБА_3 , заведено спадкову справу №314/2020.

Згідно з рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 березня 2022 року (справа № 712/11642/21, проваждення № 2/707/140/22), яке набрало законної сили 28.04.2022, визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом №1640/04-24 від 28 жовтня 2021 року Виконавчий комітет Лесківської сільської ради Черкаського району Черкаської області повідомив, що земельна ділянка площею 0,3345 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 передана ОСОБА_5 , рішенням Думанецької сільської ради №39-13 від 11 листопада 2009 року. Оригінали протоколів та рішень сесій Думанецької сільської ради передані на зберігання до Черкаського районного архіву.

Згідно з рішенням Думанецької сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» №39-13 від 11 листопада 2009 року, затверджено технічну документацію із землеустрою по складанню документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею - 0,3345 га ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, розроблену ПП «Геотоп-Сервіс»; надано ОСОБА_5 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,3345 га, в тому числі ріллі - 0,2438 га, забудованих земель - 0,0907 га, з них: під будівлями: - 0,0124 га по фактичному користуванню, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку загальною площею 0,3345 га віднесено до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення; доручено Черкаській регіональній філії Центру ДЗК заповнити бланк державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства площею - 0,3345 га; землевпорядника сільської ради зобов`язано внести зміни в земельно-облікові документи; передано технічну документацію із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 на постійне зберігання в управління Держкомзему у Черкаському районі Черкаської області.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 635429, виданого міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області 18 січня 2010 року, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,3345 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:0069, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Частиною 1 статті 79, частинами 1, 2 статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 1225 Цивільного кодексу України (в редакції, яка була чинною станом на 28.04.2022, коли набрало законної сили рішення суду про визнання за позивачкою права власності на будинок в порядку спадкування) до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» у питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

У рішенні в справі «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року (заява № 25921/02) Європейський суд з прав людини зазначив про необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини, а також пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

При цьому, у рішенні Європейський суд з прав людини від 16 лютого 2017 року в справі «Кривенький проти України» (заява № 43768/07) наголошено, що позбавлення особи права на земельну ділянку без будь-якої компенсації є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В пункті 8.16 постанови Великої Палати Верховного Суду вказано, що перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил.

У постанові Верховного Суду від 28 травня 2020 року по справі № 910/7164/19 вказано, що ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2021 року по справі № 707/1139/20, яке було залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, Думанецької сільської ради Черкаського району, КП «ЧОО БТІ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Черкаська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 . Зокрема, суд вирішив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області «Про оформлення права індивідуальної власності громадян на жилі будинки» №219 від 22 червня 1998 року в частині надання доручення Черкаському об`єднаному бюро технічної інвентаризації щодо видачі ОСОБА_5 свідоцтва на право індивідуальної власності на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_5 , видане на підставі розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області «Про оформлення права індивідуальної власності громадян на жилі будинки» № 219 від 22 червня 1998 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того суд під час розгляду справи встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 07 липня 1998 року.

Останнім місцем проживання ОСОБА_4 була АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Думанецької сільської ради Черкаського району Черкаської області №207 від 10 березня 2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина після ОСОБА_4 у вигляді домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_1 від 17 серпня 1993 року.

Дочкою ОСОБА_4 є ОСОБА_3 . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 від 03 квітня 2020 року.

За запитом нотаріуса ОСОБА_6 ОСОБА_3 отримала довідку Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» №11480 о від 16 березня 2020 року, з якої стало відомо, що домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Черкаською районною державною адміністрацією 22 червня 1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 22 червня 2020 року.

20 червня 2020 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області Вороною Г.І., яким на випадок своєї смерті заповіла позивачу у справі ОСОБА_1 все своє майно, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право.

В установлений законом шестимісячний строк, ОСОБА_1 , подала до Черкаської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджуються витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 10.07.2020, відповідно до якого 10.07.2020 зареєстрована спадкова справа за №314/2020 після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до листа Черкаської районної державної нотаріальної контори № 172/02-10 від 09.09.2022 нотаріусом було надано роз`яснення позивачці щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у позивачки правовстановлюючого документу на домоволодіння. Додатково повідомлено, що у нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 513/1998, а після смерті ОСОБА_3 , заведено спадкову справу №314/2020.

Згідно з рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 березня 2022 року (справа № 712/11642/21, проваждення № 2/707/140/22), яке набрало законної сили 28.04.2022, визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом №1640/04-24 від 28 жовтня 2021 року Виконавчий комітет Лесківської сільської ради Черкаського району Черкаської області повідомив, що земельна ділянка площею 0,3345 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 передана ОСОБА_5 , рішенням Думанецької сільської ради №39-13 від 11 листопада 2009 року. Оригінали протоколів та рішень сесій Думанецької сільської ради передані на зберігання до Черкаського районного архіву.

Згідно з рішенням Думанецької сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» №39-13 від 11 листопада 2009 року, затверджено технічну документацію із землеустрою по складанню документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею - 0,3345 га ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, розроблену ПП «Геотоп-Сервіс»; надано ОСОБА_5 у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,3345 га, в тому числі ріллі - 0,2438 га, забудованих земель - 0,0907 га, з них: під будівлями: - 0,0124 га по фактичному користуванню, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку загальною площею 0,3345 га віднесено до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення; доручено Черкаській регіональній філії Центру ДЗК заповнити бланк державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства площею - 0,3345 га; землевпорядника сільської ради зобов`язано внести зміни в земельно-облікові документи; передано технічну документацію із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 на постійне зберігання в управління Держкомзему у Черкаському районі Черкаської області.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 635429, виданого міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області 18 січня 2010 року, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,3345 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:0069, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що право чи законний інтерес особи підлягає судовому захисту тоді, коли особа довела факт його порушення, невизнання чи оспорювання. З наданих до суду доказів має бути видно, що особа бажає реалізувати певне право, проте не може цього зробити внаслідок обставин, які є підставою позову.

В якості мети цього позову позивачка у позовній заяві вказала усунення перешкод у реалізації її права на приватизацію земельної ділянки під успадкованим домоволодінням. Оскаржувані рішення та акт, на думку позивачки, заважають їй реалізувати це право.

Разом з тим, позивачка або її представниця не надали суду достатніх доказів того, що ділянка землі під успадкованим домоволодінням та ділянка землі, яка необхідна для обслуговування домоволодіння, повністю або частково накладаються одна на одну.

Зокрема, з державного акту на право власності на земельну ділянку видно, що земельна ділянка відповідачки з кадастровим номером :02:001:0069 має площу 0,3345 га (тобто 3345 кв.м.) та має цільове призначення «для ведення селянського господарства». З іншого боку, в технічному паспорті на успадковане домоволодіння позивачки вказано, що площа території під всіма забудовами складає 176 кв.м., а площа території під двором складає 586 кв.м., тобто всього 762 кв.м. Отже, земельна ділянка, яка належить відповідачці, суттєво відрізняється за площею від земельної ділянки під двором та будівлями позивачки, а також призначена для ведення селянського господарства, а не для житлової забудови.

Суд 1 інстанції вірно врахував, що юридичною адресою земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0069 є та ж сама адреса, що і адреса успадкованого позивачкою домоволодіння. Разом з тим, цей факт сам по собі не може свідчити про те, що вказана земельна ділянка знаходиться саме під домоволодінням. В технічному паспорті на домоволодіння вказано, що в протилежний бік від воріт домоволодіння йде город, який не входить до складу домоволодіння та який може бути земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0069. Проте, рішення суду в будь-якому випадку не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, суд 1 інстанції вірно зазначив, що пояснення відповідачки стосовно того, що спірна земельна ділянка знаходиться під домоволодінням позивачки, а також вказівка у оскаржуваному рішенні сільської ради на наявність будівель на спірній ділянці, також достовірно не свідчать про те, що спірна земельна ділянка знаходиться саме під домоволодінням позивачки. Пояснення особи не можуть достовірно свідчити про реальні геодезичні межі земельної ділянки на місцевості, а сама лише вказівка на наявність будівель на земельній ділянці не свідчить про те, що ці будівлі належать позивачці.

Суд 1 інстанції вірно вказав, що наявні у цій справі докази не дозволяють достовірно встановити фактичні межі спірної земельної ділянки та їх співвідношення з ділянкою землі під домоволодінням позивачки. Без встановлення цього співвідношення суд позбавлений можливості оцінити площу землі, яка одночасно знаходиться під домоволодінням позивачки та на території спірної земельної ділянки, істотність цієї площі з огляду на загальну площу ділянки під домоволодінням позивачки та, відповідно, пропорційність втручання у право власності відповідачки на всю земельну ділянку площею 3345 кв.м. Позивачка або її адвокат не заявляли клопотань про проведення експертизи з цього приводу, а також не проводили з власної ініціативи відповідного дослідження, огляду, вимірювань за участю спеціалістів чи експертів.

Також, суд вірно вказав, що позивачка або її представниця не надали доказів того, що позивачка розпочинала процедуру приватизації земельної ділянки під успадкованим домоволодінням і у позивачки виникли перешкоди в проведенні такої приватизації саме внаслідок належності відповідачці спірної земельної ділянки.

Отже, позивачка та її представниця не довели того, що факт належності спірної земельної ділянки відповідачці порушує права позивачки на приватизацію земельної ділянки під успадкованим домоволодінням. Більш того, позивачка та її представниця не довели того, що позивачка розпочала процедуру приватизації земельної ділянки під успадкованим домоволодінням і така процедура не може бути реалізована без судового захисту.

Суд 1 інстанції вірно додатково звернув увагу на спосіб захисту прав, який обрала позивачка. Так, з огляду на зміст статті 2 ЦПК України, метою судового розгляду є ефективний захист прав особи. Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Отже, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що внаслідок задоволення позовних вимог про скасування рішення сільської ради щодо передачі земельної ділянки у власність фізичній особі та про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, спірна земельна ділянка повернеться у власність територіальної громади після тринадцятирічного перебування у приватній власності інших осіб. При цьому, задоволення заявлених позовних вимог саме по собі не призведе до реалізації положень ч. 2, 3 ст. 1225 Цивільного кодексу України в аспекті визнання за позивачкою права власності або права користування земельною ділянкою під успадкованим домоволодінням. Вимог про визнання за нею права власності або права користування земельною ділянкою під успадкованим домоволодінням позивачка не заявляла. Позивачка навіть не довела, що станом на час розгляду справи виникли фактичні перешкоди у реалізації нею права на приватизацію будь-якої земельної ділянки.

Стосовно застосування строків позовної давності до спірних правовідносин суд 1 інстанції вірно вказав, що вказані строки мають застосуватися лише в разі обґрунтованості позовних вимог по суті. Враховуючи те, що встановлена необґрунтованість позовних вимог по суті, то суд 1 інстанції вірно вказав, що не вбачає підстав для оцінки дотримання строків позовної давності за заявленими вимогами.

Щодо юрисдикції цього спору суд 1 інстанції вірно зазначив, що в даному випадку спір виник з приводу наявності у відповідачки права власності на земельну ділянку, яку позивачка бажає приватизувати повністю або частково внаслідок успадкування домоволодіння. Тобто, спір має характер приватноправового, оскільки позивачка просить про захист свого цивільного права, а відповідачка вважає своє цивільне право таким, що набуто у законний спосіб. Отже, цей спір належить розглядати саме в порядку цивільного судочинства.

В підсумку, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка не довела необхідності судового захисту її права на приватизацію земельної ділянки під успадкованим домоволодінням.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу, яка була подана представником ОСОБА_2 адвокатом Навроцькою Тетяною Володимирівною, остання заявила, що розрахунок витрат на професійну правничу, які пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, визначені між адвокатом та клієнтом у фіксованому розмірі та складають 10 000,00грн.

В судовому засіданні адвокат Навроцька Т.В. просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в Черкаському апеляційному суді у розмірі 10 000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Навроцької Тетяни Володимирівни підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в апеляційному суді стороною відповідача було надано низку доказів. Так, з договору про надання правової допомоги від 11.10.2022 вбачається, що адвокат Навроцька Тетяна Володимирівна взяла на себе зобов`язання в інтересах клієнта ОСОБА_2 надавати останній за плату правову допомогу, що стосується захисту майнових прав ОСОБА_2 , які виникли у зв`язку із спадкуванням майна за заповітом померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Пунктом 4.1 вищевказаного договору, оплата праці адвоката здійснюється за домовленістю між сторонами і визначається додатковою угодою до даного Договору (а.с.175 том. 1).

До відзиву на апеляційну скаргу було додано ордер про надання правничої (правової) допомоги від 06.02.2023 року ОСОБА_2 адвокатом Навроцькою Тетяною Володимирівною на підставі договору про надання правової допомоги від 11.10.2022 року, серія СА №1047463, копія додаткового договору №2 від 31.01.2023 року до договору про надання правової допомоги від 11.10.2022року, в якому вказано, що сторони погодили, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в Черкаському апеляційному суді становить фіксований розмір та складає 10 000,00грн., довідку про підтвердження факту отримання коштів від клієнта від 06.02.2023 року, відповідно до якою адвокат Навроцька Т.В. отримала від ОСОБА_2 10 000,00грн. оплати послуг на професійну правничу допомогу в частині захисту прав та інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції. 26 квітня 2023 року адвокатом Навроцькою Т.В. подано клопотання про приєднання до матеріалів справи акту виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 11.10.2022 року та додаткового договору №2 від 31.01.2023 року та надано акт виконаних робіт від 26.04.2023 до договору про надання правової допомоги від 11.10.2022 та додаткового договору №2 від 31.01.2023, відповідно до якого сторони підтвердили, що на виконання умов договору та додаткової угоди адвокатом здійснено надання професійної правничої допомоги в повному обсязі, під час представництв а інтересів клієнта було здійснено весь погоджений обсяг професійної правової допомоги: підготовка процесуальних документів по справі (подача відзиву від 06.02.2023, клопотання про перенесення справи від 14.03.2023, прийняття участі у судових засіданнях, консультація. Таким чином, загальна вартість наданих правничих послуг склала 10 000,00 грн.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання адвоката Навроцткої Т.В. про стягнення витрати на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню та витрати на правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню в розмірі 10 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у виді витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 19 травня 2023 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : Л.І. Василенко

О.В. Карпенко