ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Триголов В.М.,

секретар Владіміров Р.В.,

з участю представника відповідача Стороженка А.І.,

розглянувши у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2021 року, постановлене суддею Семіряд І.В. (повний текст складено 24 грудня 2021 року),

по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,

в с т а н о в и в:

07.08.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 05.12.2017 на підставі ст.214 КПК України звернувся до прокуратури із заявою про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим ОСОБА_2 . Оскільки упродовж 24 годин відомості про злочин не були внесені до ЄРДР, він був вимушений звернутися до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність посадової особи прокуратури, за наслідками розгляду якої ухвалою слідчого судді від 22.01.2018, уповноважену особу прокуратури зобов`язано внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені у заяві від 05.12.2017.

13.02.2018 посадовою особою прокуратури внесено відомості про злочин до ЄРДР №0000219, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України.

У межах указаного кримінального провадження слідчими неодноразово приймалися рішення про його закриття, які скасовувалися слідчими суддями, із зазначенням у судових рішеннях конкретних недоліків досудового розслідування, які залишаються не усунутими.

22.01.2020 матеріали кримінального провадження №0000219 направлені до ТУ ДБР в м.Полтаві для проведення досудового розслідування. Його розслідування доручено слідчому Мироненко Д., до якого позивач звертався із клопотанням в порядку ст.220 КПК України про призначення йому, як потерпілому, судово-психологічної експертизи згідно клопотання від 11.02.2020.

19.02.2020 слідчий Мироненко Д. направив позивачу лист, яким повідомив, що постановою від 19.02.2020 відмовлено у задоволенні клопотання про визнанні його, ОСОБА_1 , потерпілим у кримінальному провадженні №0000219, а тому він не наділений правом подавати слідчому клопотання.

Ухвалами слідчого судді від 17.03.2020 та 16.04.2020 скасовано постанови слідчого про відмову у задоволенні клопотання від 11.02.2020 про призначення судово-психологічної експертизи та про відмову у визнанні його потерпілим.

16.04.2020 позивач надіслав слідчому клопотання про вручення йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №0000219, а також про призначення йому, як потерпілому, судово-психологічної експертизи, які залишені ним без реагування.

У зв`язку із цим 28.05.2020 позивач повторно звернувся до слідчого із такими клопотаннями. Однак слідчий Мироненко Д., порушивши вимоги КПК України, не розглянув такі клопотання.

Зазначає, що незаконними діями і бездіяльністю слідчого, надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні, неодноразовим прийняттям слідчим рішень про відмову в задоволенні його клопотань,позивачу спричинена моральна шкода. Розмір завданої шкоди, спричиненої надмірною тривалістю та неефективністю кримінального провадження, позивачем оцінено в 239 101,00 грн., що обраховується з урахуванням критеріїв глибини та тривалості психологічних страждань, їх видів (сором, приниження, страх, розпач), а також суттєвості вимушених змін в житті.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.12.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

Із рішенням районного суду не погодився позивач та подав до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Із підстав попередньо викладених у позовній заяві доводить підставність відшкодування на його, позивача, користь моральної шкоди, зумовленої фактом систематичного прийняття слідчим рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки його заяв про злочин, способом, який свідчить про ігнорування його доводів про протиправну бездіяльність слідчого та надмірну тривалість досудового розслідування.

Заперечує проти врахування висновків Верховного Суду, сформованих у справах №686/7576/18 від 28.01.2019, №686/20079/18-ц від 16.05.2019, №686/10651/18 від 12.04.2019, №686/24243/18 від 22.05.2019, №686/22133/18 від 31.07.2019, як відмінних від спірних правовідносин.

Просить врахувати вимоги ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, а також позицію практику Верховного Суду від 26.04.2021 у справах №61-496св18 від 25.06.2018, №61-14157ск18 від 11.07.2018, №61-2986ск18 від 25.07.2018, №61-6648св18 від 19.08.20221, №61-41040св18 від 10.10.2018 та ін., які місять висновки щодо встановлення факту бездіяльності відповідача, що невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР; встановлення факту тривалою протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви позивача про злочин; надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні; неодноразовому прийнятті слідчими рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який для заявника демонструє ігнорування його доводів.

Вважає, що відповідач не виконав вимог ст.81 ЦПК України та не спростував відповідальність держави за завдану в даному випадку моральну шкоду та презумпцію неправомірності тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Заперечує висновки районного суду про недоведеність завданої йому моральної шкоди та спростовує їх ухвалами суддів-слідчих, якими встановлено не виконання слідчим визначеного ст.2 КПК України завдання кримінального судочинства, а отже порушення його конституційних прав.

Вважає, що районний суд безпідставно залишив поза увагою наявні у справі докази, зокрема, ухвали слідчих-суддів, довідки МСЕК та виписки із медичної картки стаціонарного хворого, у якому йому протипоказані психо-емоційні навантаження у зв`язку із черепно-мозковою травмою. Тоді як дані докази в сукупності підтверджують наявність шкоди, заподіяною такою бездіяльністю і причинно-наслідкового зв`язку між ними, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справах №464/3789/17 від 10.04.2019, №818/607/17 від 24.03.2020.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.02.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.12.2021.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.12.2022 у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін.

25.01.2023 відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Вважає доводи апеляційної скарги такими, що не ґрунтується на доказах та зводяться до незгоди останнього з прийнятими процесуальними рішеннями слідчого у кримінальному провадженні, який за змістом ст.40 КПК України є процесуально самостійною особою і втручання в його діяльність забороняється.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, із підстав викладених у відзиві просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, про що складено телефонограму суду.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У цій справі позивачем реалізовано своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності позивача не призведе до порушення їх права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день та час розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.02.2018 на виконання ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харків від 22.01.2018 до ЄДРДР внесено відомості за зверненням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 05.12.2017 щодо кримінального правопорушення за ч.1 ст.364 КК України, кримінальне провадження №0000219./а.с.12-13/

30.05.2018 ОСОБА_1 отримав пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №0000219 від 13.02.2018./а.с.26-28/

Постановою слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР у м.Полтава Мироненко Д.І. від 19.02.2020 відмовлено у визнанні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 потерпілими у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000219 від 13.02.2018./а.с.15-17/

11.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до слідчих ТУ ДБР у м.Полава Мироненко Д., Білоусова А., Кузнєцова В., Плохотникову А., Лесничий О. з клопотанням, за яким, з метою встановлення розміру компенсації моральної шкоди, спричиненої йому тривалими незаконними діями та злочинною бездіяльністю фігурантів по справі, в порядку, передбаченому діючим кримінальним процесуальним законодавством України, у межах кримінального провадження №0000219, призначити судово-психологічну експертизу ОСОБА_1 , поставивши на вирішення експертів наступні питання:

- чи є ситуація, яка розслідується у кримінальному провадженні №0000219 психотравмуючою для ОСОБА_1 .?

- якщо ситуація, яка розслідується у кримінальному провадженні №0000219 є психотравмуючою для ОСОБА_1 , то чи спричинені ОСОБА_1 . Страждання (моральні страждання)?

- якщо ОСОБА_1 цією ситуацією спричинені страждання (моральна шкода), то який можливий розмір грошової компенсації за спричинені ОСОБА_1 страждання (моральна шкода)?

Проведення судово-психологічної експертизи просить доручити експертам інституту ім.Бокаріуса.

Про прийняте рішення за цим клопотанням упродовж 3-х днів після отримання клопотання, належним чином відповідним процесуальним документом./а.с.11/

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 17.03.2020 (справа №554/1585/20) зобов`язано слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, в якого перебувають матеріали кримінального провадження №0000219 від 13.02.2018 за ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, в порядку ст.220 КПК України розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.02.2020 у вказаному кримінальному провадження, про результати розгляду якого повідомити заявника./а.с.21-22/

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 06.04.2020 (справа №554/1858/20) скасовано постанову слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві Мироненко Д.І. від 19.02.2020 про відмову у визнанні потерпілими у кримінальному провадженні №0000219 від 13.02.2018./а.с.24-25/

16.04.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до слідчого ТУ ДБР у м.Полава Мироненко Д.І. з клопотанням, у якому просить: негайно виконати ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 06.04.2020; надіслати окреме доручення в оперативну службу ГУНП в Харківській області про їх залучення як потерпілих у кримінальному провадженню №0000219. Про прийняте рішення за цим клопотанням упродовж 3-х днів після отримання клопотання направити відповідний процесуальний документ./а.с.9/

16.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до слідчого ТУ ДБР у м.Полава Мироненко Д.І. з повторним клопотанням (в порядку ст.ст.9,25,91-93,220 КПК України), у якому просить розглянути в порядку, передбаченому ст.220 КПК України його клопотання від 11.02.2020 та призначити йому судово-психологічної експертизи у межах кримінального провадження №0000219. Про прийняте рішення за цим повторним клопотанням упродовж 3-х днів після отримання клопотання направити відповідний процесуальний документ./а.с.10/

07.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до начальник Другого СВ СУ ДБР у м.Полтаві зі скаргою на умисну бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м.Полтаві Мироненко Д.І. при імітації досудового розслідування у кримінальному провадженні, за змістом якого просить: 1) на підставі п.2 ст.39 КПК України відсторони слідчого ОСОБА_4 від імітації досудового розслідування та умисного допущення зволікання у кримінальному провадженні, оскільки він, ОСОБА_1 , вмотивовано не довіряє останній та має вмотивовані сумніви в її безпристрасності та професійній компетенції; 2) на підставі п.6 ч.2 ст.39 КПК України прийняти до провадження указані кримінальні справи (№0000136, №0001385, №0000219, №0000266 та ін.) та розпочати по ним досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого; 3) про прийняте рішення повідомити в порядку, передбаченому КПК України, повною та вмотивованою відповіддю./а.с.8/

28.05.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до слідчого ТУ ДБР у м.Полава Мироненко Д.І. з повторним клопотанням, у якому просить: негайно виконати ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 06.04.2020; визнати їх, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , потерпілими у кримінальному провадженні №0000219; негайно направити на їх адресу пам`ятку про їх права та обов`язки, як потерпілих; активізувати розслідування у кримінальному провадженні №0000219; про прийняте рішення за цим повторним клопотанням у 3-х денний строк після отримання клопотання направити вмотивовану відповідь, а також пам`ятку потерпілого; припинити займатися антидержавною та антиконституційною діяльністю імітації розслідування за цим кримінальним провадженням./а.с.7/

09.11.2020 постановою слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві кримінальне провадження №0000219 від 13.02.2018 відомості внесено до ЄРДР, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365, ч.1 ст.366, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України - закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення в діях слідчим Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Хомич В.В./а.с.62-63/

До позовної заяви ОСОБА_1 приєднано виписку із медичної карти стаціонарного хворого №1879 неврологічного відділення; посвідчення УПСЗНА Дзержинського району ХМР, серія НОМЕР_1 , за змістом якого він є інвалідом 2 групи./а.с.29,30/

Відмовляючи у задоволенні позову та стягненні моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування, районний суд виходив із того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту невиконання або неналежного виконання посадовими особами органу досудового розслідування службових обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні або притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством. Тоді як проведення слідчих процесуальних дій в рамках кримінального провадження та реалізація права заявника на їх оскарження, не свідчать про незаконність дій відповідача відносно нього. При цьому скасування судом процесуальних рішень слідчого, зокрема про відмову у визнанні потерпілими у кримінальному провадженні №0000219 від 13.02.2018, не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, не свідчить про протиправність дій або бездіяльність органу досудового розслідування, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

У відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Наведені норми процесуального права позивачем не дотримано, доказів, які б підтверджували наявність складових для відшкодування моральної шкоди,судам першої та апеляційної інстанцій не надано. Доводи апеляційної скарги є ідентичними підставами позову та фактично зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції та цитуванням практики Верховного Суду, яка не створює преюдицію у цій справі, та містить загальні висновки щодо вибору і застосування норм права до спірних правовідносин.

При вирішенні заявленого позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із таких підстав цивільно-правової відповідальності, як: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та дійшов правомірного висновку про відсутність сукупності зазначених складових, які є обов`язковими для деліктних правовідносин.

Із матеріалів справи убачається, що позивач пов`язує підстави позову про відшкодування моральної шкоди із тривалим та неефективним досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000219.

Оцінка ефективності досудового розслідування обґрунтована позивачем тим, що слідчими органу досудового розслідування не проведено усього обсягу необхідних слідчих дій, а саме: визнання його потерпілим, отримання пам`ятки про права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадження та призначення йому судово-психологічної експертизи.

Матеріалами справи підтверджено, що пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого вручена ОСОБА_1 30.05.2018. Натомість ухвалою слідчого судді від 06.04.2020 скасовано постанову слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні з посиланням, що процесуального статусу потерпілого особа набуває з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих органу досудового розслідування в частині не вирішення клопотання про призначенні експертизи компетентними органами не приймалося. Натомість зі змісту ухвали слідчого-судді від 17.03.2020 вбачається, що листом слідчого у задоволенні такого клопотання було відмовлено через відсутність у заявника права подавати таке клопотання. Тобто відсутня ознака бездіяльність, а має місце незгода із процесуальним рішення слідчого, якого зобов`язано розглянути таке клопотання від 11.02.2020 з урахуванням того, що заявник є учасником кримінального провадження.

Таким чином позивачем було реалізовано право на оскарження процесуальної діяльності слідчого в порядку статей 303-308 КПК України та відновлено порушене право, що не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. При цьому, лише незгода позивача з прийнятими слідчими процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Наведена правова позиція узгоджується із практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 18.12.2019 у справі №554/7971/18, від 21.12.2019 у справі № 285/3475/18, від 22.01.2020 у справі №454/1403/17, від 19.03.2020 у справі № 686/13212/19.

Такий висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 у справі «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Отже, протиправна бездіяльність органу досудового слідства позивачем не доведена. Наявні у справі ухвали суддів слідчих, якими скасовано постанови слідчого не спростовують правильність таких висновків, оскільки згідно ч.2 ст.307 КПК України це не входить до повноважень суддів слідчих.

Заперечення позивача щодо врахування позиції Верховного Суду, сформованих у справах №686/7576/18 від 28.01.2019, №686/20079/18-ц від 16.05.2019, №686/10651/18 від 12.04.2019, №686/24243/18 від 22.05.2019, №686/22133/18 від 31.07.2019, колегія суддів відхиляє, оскільки вона не є відмінною від спірних правовідносин та за правилами ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковою для врахування судом апеляційної інстанції. Наведена позивачем практика Верховного Суду містить інші фактичні обставини, де встановленою судовими рішеннями є протиправна бездіяльність посадових осіб відповідача та надмірна тривалість досудового розслідування.

Апеляційний суд приймає до уваги, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Разом із цим, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Такими чином саме по собі посилання позивача на позицію Верховного Суду не звільняє його від обов`язку довести належними та допустимими доказами неправомірність бездіяльності органу досудового розслідування, наявність шкоди та причинний зв`язок між ними.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є загальними та такими, що не спростовують висновки районного суду. При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Інші доводи апеляційної скарги позивача ґрунтуються на відомостях щодо загального стану здоров`я позивача, інваліда другої групи, медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділення за 2017 рік, що передують подіям, із якими позивач пов`язує підстави відшкодування моральної шкоди.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга без задоволення

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.05.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов