Номер провадження: 22-ц/813/1629/23
Справа № 496/2955/20
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4

на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2021 року, ухвалене Біляївським районним судом Одеської області у складі: судді Дранікова С.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

27липня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із вказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, який мотивував тим, що 10 січня 2020 року між позивачем та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 укладено договір позики, який було оформлено розпискою, яка написана власноруч останнім на прохання боржника ОСОБА_5 та підписана останнім.

Цільове використання боргу у розмірі 40000 грн було зазначено в розписці для створення бізнесу по встановленню сонячної електростанції потужністю 100 кВт та реконструкції житлового будинку, що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_5 та розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та умовами договору погоджено строк повернення грошових коштів позивачу через 1 рік, тобто до 10 січня 2021 року. До того, ж згідно укладеного договору позики за користування грошовими коштами ОСОБА_6 зобов`язалися виплатити позикодавцю ОСОБА_1 винагороду в сумі 10 % від суми боргу і повернути позивачу 44 000 доларів США.

Однак, боржник за розпискою від 10 січня 2020 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вважає, що він має право на повернення йому спадкоємцями боржника наданої у борг суми коштів у розмірі 40 000 доларів США, незалежно від настання обумовленого в договорі позики від 10 січня 2020 строку вимоги.

Тому із посиланням як на правову підставу своїх вимог на ст. 1216, 1218, ч. 5 ст. 1268, 1281, 1282 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідачів як спадкоємців померлого боржника за законом на користь позивача грошові кошти в сумі 40000 доларів США, що за курсом Національного банку України, на день подання позову, складає 1110000 грн, та судові витрати.

Від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_2 не спростовує того, що на початку січня 2020 року він разом зі своїм батьком звернулись до позивача з проханням позичити їм під відсотки грошові кошти з метою створення бізнесу. Ініціатором позики був батько відповідача ОСОБА_2 . Зважаючи на похилий вік, поганий зір та труднощі в написанні рукописних текстів, ОСОБА_5 попросив відповідача ОСОБА_2 написати розписку, яку власноруч потім підписав. Оскільки бізнес мав бути сімейним, ОСОБА_2 в розписці вказано як боржника також, однак його підпис на розписці відсутній. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько відповідача помер, і позичених та схованих його батьком грошей в будинку останнього віднайдено не було. 09 липня 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Кифоренко Р.Б. з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька. Представник відповідача просив після встановлення кола спадкоємців померлого ОСОБА_5 та спадкової маси після його смерті стягувати грошові кошти, взяті в борг спадкодавцем, зі всіх спадкоємців померлого.Також пояснює, що оскільки сподівався знайти гроші у батька, тому просив ОСОБА_1 про відстрочення виконання зобов`язання, проте той повідомив, що гроші він давав в борг саме ОСОБА_8 , жодних робіт з будівництва електростанції та реконструкції будинку не розпочато, тому позичені ним гроші не використовувалися за призначенням, і вірити на слово відповідачу він не має підстав, тому звертається до суду.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 05 листопада 2020 року залучена до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в якості співвідповідача ОСОБА_3 , яка позов не визнала як необґрунтований, оскільки вона є спадкоємцем після смерті діда за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України. 13 травня 2020 року ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Кифоренко Р.Б. подана заява про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 , на підставі якої заведена спадкова справа № 20/2020 рік. На початку вересня 2020 року від нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Кифоренко Р.Б. надійшов лист за № 414/02-14 від 28.08.2020 - повідомлення щодо претензії кредитора. Цим листом ОСОБА_9 було повідомлено, що 26 серпня 2020 року за вх. № 229/02-14 від імені ОСОБА_1 на ім`я нотаріуса надійшла претензія кредитора на суму заборгованості 40 000 (сорок тисяч доларів США), де боржником є - гр. ОСОБА_5 , дід відповідачки. Оригінал наданої боржником копії боргової розписки не надавався суду та не оглядався в судових засіданнях, зміст наданої розписки є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не вбачається сам факт отримання ОСОБА_5 у борг грошової суми 40 000 (сорок тисяч) доларів США від позивача ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для стягнення як для стягнення боргу, так і 10% винагороди за договором позики. Факт отримання в борг певної грошової суми та зобов`язання саме ОСОБА_5 повернути певну грошову суму не підтверджено. Позивачем, який вважає себе позикодавцем (кредитором), не надано доказів щодо обсягу спадкового майна, його вартості після смерті ОСОБА_5 , що унеможливлює визначення суми, яка має бути стягнута саме зі спадкоємця відповідача ОСОБА_9 .

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2021 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що не підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та невірного застосування норм матеріального права та просить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд зробив формальне посилання на суперечливий зміст розписки від 10 січня 2020 року, не вдаючись та не розкриваючи деталей суперечливості розписки та не з`ясовуючи обставини справи. Суперечливість розписки, на думку суду, полягає в тому, що написана вона ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_5 та підписана останнім, а ОСОБА_2 зазначає себе позичальником, і таке не відповідає дійсності. Оскільки розписка написана зі слів ОСОБА_5 , ОСОБА_1 позичав та фактично передавав гроші саме ОСОБА_5 задля встановлення сонячної електростанції та реконструкції належного останньому на праві власності житлового будинку; відповідач ОСОБА_2 не заперечує взяття саме його батьком в борг в ОСОБА_1 грошей та отримання цих грошей саме батьком, а інший відповідач у справі ОСОБА_3 не надала належних доказів на спростування наведенного. ОСОБА_1 позичав та фактично передав грошову суму саме ОСОБА_5 , чого не заперечує відповідач ОСОБА_2 , а інший відповідач ОСОБА_3 не надала належних доказів, які б спростували отримання ОСОБА_5 вказаної суми грошових коштів у борг в ОСОБА_1 . На підтвердження укладеного договору позики наявна розписка позичальника, що підтверджує реальний характер договору та факт передачі грошей, тобто є беззаперечним доказом боргового зобов`язання, а наявність боргової розписки у позикодавця свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, і в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач має всі розумні сподівання на повернення йому грошових коштів. Відмовляючи у задоволенні позову, суд у разі визнання боржниками за розпискою як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_2 , мав про це вказати в рішенні та дати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із встановлених фактів. Невирішення судом питання про стягнення із спадкоємців боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - коштів для задоволення вимог кредитора через відсутність доказів щодо наявності, обсягу та вартості спадкового майна не ґрунтується на вимогах ст. 1281, 1282 ЦК України та узгоджених сторонами в розписці умовах про забезпечення боргу належним ОСОБА_5 житловим будинком, з вимогою про виконання якого позивач як кредитор звернувся у визначені ч. 2-3 ст. 1282 ЦК України строки. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у ст. 129 Конституції України та ст. 12 ЦПК України та передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

У будь-якому випадку, відсутність підтвердженого обсягу та вартості спадкового майна не може бути підставою відмови у позову.

Оцінка вартості майна ОСОБА_5 , викладена у звіті про належну оцінку вартості домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного оцінювачем ОСОБА_10 та встановлено, що вартість об`єкта оціночної діяльності складає 689000 грн.

Справа перебувала у провадженні судді ОСОБА_11 .

Рішенням від 21 лютого 2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_11 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У зв`язку з відставкою судді ОСОБА_11 справу передано до провадження судді Назарової М.В., судді учасники колегії: Вадовська Л.М., Сєвєрова Є.С., (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2023).

Розгляд справи був призначений на 27 квітня 2023 року о 11.45 год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2023 року у відповідності до п. 3.8 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді визначено суддів Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на 20 червня 2023 року о 16-30 год.

Розгляд справи відкладено на 22 серпня 2023 року о 17-15 год у зв`язку з відпусткою судді Назарової М.В. у відпустці з 19 червня по 18 липня 2023 року.

Згодом розгляд справи призначений на 21 листопада 2023 року о 14.15 год

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідачки ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Долгов В.М., належно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання за станом здоров`я та проведенням певних досліджень на 21 листопада 2023 року о 14.00 год.

Розглядаючи вказану заяву, колегія суддів зазначає, що справа перебуває в провадженні Одеського апеляційного суду з серпня 2021 року (понад 2 роки), передбачений частиною першою статті 371 ЦПК України строк розгляд справи апеляційної скарги сплинув у 2021 році, у той час коли правом на справедливий судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, складовою якого є розумність строків розгляду справи, наділені всі учасники справи, включаючи позивача та інших учасників справи. Участь відповідача ОСОБА_2 та його представника в суді апеляційної інстанції не визнавалася судом обов`язковою. За двома заявами вказаного представника відповідача апеляційний розгляд справи вже відкладався.

До того ж, відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Заявник не навів у своїй заяві обставин, які б перешкоджали розглянути справу за його відсутності, а також не мотивував необхідність його безпосередньої явки до суду.

Отже, у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Долгова В.М. слід відмовити, і наведене не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта вказаної норми).

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини перша та друга статті 1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини перша та друга статті 1047 ЦК України).

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Відповідно до положень статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Як встановлено судом, звертаючись до суду, позивач на підтвердження укладення договору позики надав копію письмової розписки від 10 січня 2020 року, яка написана відповідачем ОСОБА_2 та підписана ОСОБА_5 , мовою оригіналу:

«Расписка о получении денег в долг.

Мы ОСОБА_12 паспорт НОМЕР_1 выданный Беляевским РОУМВД в Одесской области 17.12.1996 г., код НОМЕР_2 и ОСОБА_2 паспорт НОМЕР_3 выданный Беляевским РОУМВД в Одесской области 18.02.1997 г. код даной распиской подтверждаем что получил в долг от ОСОБА_13 паспорт НОМЕР_4 выданный Любашовским РОУМВД в Одесской области 30.03.2001 г. код 292211193 денежную сумму 40000 (сорок тысяч) долларов США для создания бизнеса по установке автономной солнечной электростанции мощностью 100 кВт и реконструкции жилого дома принадлежащего ОСОБА_12 и расположенного по адресу АДРЕСА_1 , сроком на один год, а именно до 10 января 2021 года. За пользование денежной суммой 40 000 долларов США обязуемся выплатить вознаграждение в сумме 10% и возвратить денежную сумму в размере 44 000 долларов США. Данной распиской мы признаем себя заемщиками с правом обеспечения выполнения обязательств по настоящему займу недвижимым имуществом принадлежащим ОСОБА_12 на праве собственности по адресу АДРЕСА_1 . Расписка выполнена по моей ОСОБА_12 просьбе моим сыном ОСОБА_2 собственноручно без каких-либо психологических или физических влияний и подписана мной в состоянии здравого рассудка и понимания в своих действиях.

10 января 2020 г. (подпись) ОСОБА_5 » (а.с.9, т. 1).

Надаючи оцінку вказаній розписці на підтвердження укладення договору позики, апеляційний суд погоджує довід апеляційної скарги про нез`ясування обставин справи та неналежну оцінку вказаному доказу, який з достатністю, належністю, допустимістю та достовірністю, притаманній доказам (ст. 77-80 ЦПК України), свідчить про те, що 10 січня 2020 року між позивачем та ОСОБА_5 виникли правовідносини із договору позики грошових коштів, боргова розписка містить усі визначені законом (істотні) умови договору позики та в ній чітко зазначено як про отримання ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 40000 доларів США, так і про обов`язок та строк їх повернення, який погоджено сторонами як 10 січня 2021 року, обумовлено плату за користування коштами у розмірі 10%, а крім того, вказано про забезпечення виконання зобов`язання належним позичальнику ОСОБА_5 нерухомим майном, який не виконав свої зобов`язання за вказаним договором та отримані в борг кошти в розмірі 40 000 доларів США не повернув позикодавцю.

Вказаний договір позики не спростуваний та в судовому порядку не визнаний недійсним або нікчемним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджено актовим записом № 193, складеним 05 березня 2020 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі якого 05 березня 2020 року вказаним органом видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 29 т. 1).

Слушними є доводи апеляційної скарги про помилковісь висновків суду про суперечливість змісту розписки, незрозумілість того, хто саме отримав гроші в борг, оскільки ОСОБА_2 зазначає себе також позичальником, проте розписка ним не підписана.

Так, сам відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що вони з батьком за ініціативою останнього зверталися по гроші до позивача з метою створення бізнесу та реконструкцію належного батьку будинку, яким той забезпечував належне виконання зобовязання, а зважаючи на похилий вік батька (81 рік), поганий зір та труднощі в написанні рукописного тексту, розписку на прохання батька писав саме його син ОСОБА_2 , а підписав власноруч ОСОБА_5 .

Як помилковим є і висновок суду про те, що розписка не підтверджує факт отримання саме ОСОБА_5 в борг грошей від позивача, оскільки текст розписки таке спростовує.

Колегія суддів погоджує доводи апеляційної скарги про правову природу та підтвердженість фактичних відносин позики, оскільки в розписці однозначно, без будь-яких двозначностей вказано про отримання грошей в борг від ОСОБА_1 .

Оскільки розписка не підписана ОСОБА_2 як позичальником, а тільки ним написаний текст від імені ОСОБА_5 в силу фізичного стану останнього, то для правильного вирішення справи не має значення зазначення в розписці про те, що гроші в борг позичають та зобов`язуються повернути батько та син ОСОБА_6 .

Обов`язковою умовою боргової розписки є її підписання стороною, а відповідач ОСОБА_2 її не підписував.

Отже, слушною є думка позивача в апеляційній скарзі, що у суду не було підстав для відмови у позові, оскільки факт отримання грошей і їх неповернення ОСОБА_5 та його спадкоємцями не спростований, визначається відповідачем ОСОБА_2 , а боргова розписка знаходиться на руках у позивача як позичальника.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення боргу включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням предмету спору у справі, яка переглядається, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, і звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує вимоги кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21), від 22 червня 2022 року у справі № 592/8474/20 (провадження № 61-4657св21), від 05 жовтня 2022 року у справі № 521/10631/20 (провадження № 61-5934св22), від 01 лютого 2023 року в справі № 210/1489/14-ц (провадження № 61-11200св20).

У справі, яка переглядається, матеріали справи містять спадкову справу до майна гр. ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведену приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Кифоренко Р.Б.

За прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_5 своєчасно звернулися як спадкоємці першої черги за законом: син спадкодавця відповідач по теперішній справі - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 76 т. 1) та його онука за правом представлення ОСОБА_3 13 травня 2020 року, на користь якої у строки, передбачені для прийняття спадщини, -13 травня 2020 року - відмовився інший спадкоємець за правом представлення ОСОБА_14 (а.с. 75 т. 1).

Родинні зв`язки вказаних осіб із померлим підтверджено належними доказами та ніким не оспорюються.

Згідно довідки, виданої Нерубайським сільським головою, до складу сім`ї спадкодавця ОСОБА_5 за місцем проживання останнього: АДРЕСА_1 , станом на час його смерті входив його син ОСОБА_2 (а.с. 94 зв. т. 1).

Згідно з Інформаційної довідки зі Спадового реєстру (заповіти/спадкові договори) щодо ОСОБА_5 відсутні (а.с. 92 зв. т. 1).

З претензією (вимогою) про наявність у спадкодавця ОСОБА_5 боргу в сумі 40000 доларів США, що еквівалентно 1110000 грн, та з метою донести таке до відома спадкоємців 12 серпня 2020 року до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Кифоренко Р.Б. звернувся позивач ОСОБА_1 (а.с. 97 т. 1).

Також просив нотаріуса зупинити виконавчі дії в межах спадкової справи (а.с. 100-101 т. 1).

28 серпня 2020 року за вих. № 414/02-14 спадкоємцям ОСОБА_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нотаріусом був направлений лист-повідомлення щодо наявної претензії кредитора ОСОБА_1 (а.с. 108 т. 1).

Спадкодавцю за життя на праві власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено Свідоцтвом про право власності № 225 від 04 липня 2002 року, виданим рішенням виконачого комітету Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с. 68 т. 2), спадкоємцями на який є відповідачі по справі як спадкоємці першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 .

Посилання суду як на підставу для відмови у задоволенні позову на відсутність підтвердження обсягу та вартості спадкового майна, що має вирішальне значення для визначення можливої суми стягнення боргу, не ґрунтується на вимогах закону.

Як не ґрунтуються на вимогах закону і заперечення відповідачки ОСОБА_3 проти апеляційної скарги, які зводяться до відсутності відомостей про обсяг та вартість спадкового майна, оскільки процесуальний обов`язок доведення такого покладається саме на неї як на спадкоємця.

Верховний Суд сформував сталу судову практику, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна (зокрема, у постанові від 18 вересня 2019 року по справі № 640/6274/16-ц.

Вказане згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оскільки спадкоємцями наведене не доведено належними доказами, то позивачем як кредитором подано апеляційному суду Звіт про незалежну оцінку вартості домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зробленого 28 липня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_15 , згідно якого вартість об`єкту становить 689000 грн.

Вказані невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги позивача, скасуванню судового рішення та ухваленню нового рішення.

Таким рішенням позов слід задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом борг в сумі по 20000 доларів з кожного, що за курсом Національного Банку України станом на час ухвалення судового рішення (станом на 21 листопада 2023 року 36,0496 грн до далара США) ставить по 720992 грн з кожного, але в межах вартості спадкового майна.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивачем сплачено 10510 грн, за подання апеляційної скарги 15765 грн, загалом 26275 грн.

Оскільки позовні вимоги та апеляційна скараі є обґрунтованими, то з відповідачів на користь позивача належить до стягнення по 1/2 судових витрат , тобто по 13137,50 грн з кожного.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_4 ) в порядку спадкування за законом борг в сумі по 20000 доларів з кожного, що за курсом Національного Банку України станом на час ухвалення судового рішення ставить по 720992 грн з кожного, але в межах вартості спадкового майна.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_4 ) судові витрати по 13137,50 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 24 листопада 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко