Номер провадження: 22-ц/813/6406/23
Справа № 523/3856/20
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

з участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_6 ,

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Сувертак І. В. у м. Одеса,

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в обґрунтування якої зазначила, що 14 серпня 2019 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Масловою М.В. заведена спадкова справа 436л/2019 щодо майна ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємцем за заповітом померлого ОСОБА_8 є ОСОБА_1 . Остання подала заяву про прийняття спадщини за заповітом 14 серпня 2019 року.

До складу спадкового майна, яке належало померлому ОСОБА_8 на праві власності входить, зокрема квартира АДРЕСА_1 .

19 серпня 2019 року до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі звернулася непрацездатна мати померлого - ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини за законом, яка зазначила також інших спадкоємців: дружину померлого ОСОБА_5 ; дочку померлого - ОСОБА_4 ; непрацездатного батька померлого ОСОБА_7 .

Уточнивши позовну заяву позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Спадкова справа після його смерті не відкривалася. Його дружина ОСОБА_2 , відповідно до ст. 1261 ЦК України, є його спадкоємцем першої черги та є такою, що прийняла спадщину - 1/8 квартири АДРЕСА_1 .

Станом на 29 січня 2020 року до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі звернулись із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 за законом спадкоємці: ОСОБА_3 (мати спадкодавця), ОСОБА_7 (батько спадкодавця) спадкоємцем якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (донька спадкодавця).

27.02.2020 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Маслова М.В. постановою за № 436л/2019/02-14 відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкового майна, яке належало померлому, посилаючись на те, що, відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, внаслідок чого, дружина померлого ОСОБА_5 може виділити зі спадщини 1/2 частку майна на праві спільної сумісної власності.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточненої позовної заяви, просила суд: визнати ОСОБА_4 такою, що не має права на частку у спадщині, що відкрилася після смерті ОСОБА_8 ; визнати юридичний факт того, що з 2000 року ОСОБА_8 проживав окремо з ОСОБА_5 та між ними були фактично припиненні шлюбні відносини; визнати ОСОБА_5 такою, що не має права на визначення за нею права на подружню частку у майні, що залишилося після смерті ОСОБА_8 , у зв`язку з тим, що все майно, на яке претендує позивачка ОСОБА_1 було придбано спадкодавцем ОСОБА_8 задоговорами дарування, а також під час тривалого окремого проживання з ОСОБА_5 та фактичним припиненням між ними шлюбних відносин; визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у розмірі частини від квартири АДРЕСА_1 ; провести поділ спадкового майна між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з іншого боку, визнавши за ОСОБА_1 одноособове право власності на квартиру АДРЕСА_1 , одночасно, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 30860,53 грн та стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30860,53 грн; стягнути з відповідачів по справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 солідарно всі документально підтверджені витрати по справі: судовий збір 21970,75 грн та витрати по оплаті за надання професійної правничої допомоги 25000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частку у розмірі 3/4 частини від житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог, що викладені в уточненій позовній заяві від 15 серпня 2022 року відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у загальному розмірі 590 гривень 15 копійок рівними частинами, тобто по 295 гривень 07 копійок з кожної. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 5000 грн рівними частинами, тобто по 2500 грн з кожної.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_2 , відповідно до ст. 1261 ЦК України, є його спадкоємцем першої черги спадкування, є такою, що прийняла спадщину тобто 1/8 від спірної квартири.

Повнолітня та працездатна донька спадкодавця ОСОБА_4 не має права на обов`язкову частку у спадщині, тому наявність заповіту на все належне спадкодавцеві майно на ім`я позивачки, виключає її з списку осіб, які, відповідно до вимог ст. ст. 1297-1298 ЦК України, мають право вимагати видачу ним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Одночасно з кола осіб, які мають право вимагати видачу ним свідоцтва про право на спадщину за законом, слід виключити повнолітню та працездатну дружину спадкодавця ОСОБА_5 , яка не звернулась, відповідно до вимог ст. ст. 1269-1270 ЦК України, із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, внаслідок чого, згідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, вважається такою, що не прийняла спадщину.

Щодо вимог про проведення поділу майна, то суд першої інстанції зазначив, що право позивачки на момент звернення до суду з позовом не було порушене, оскільки ні позивач ні відповідачі не зареєстрували за собою право власності, а тому юридично не є власниками спірного майна.

Відмовляючи у задоволенні вимог про фактичне стягнення частини витрат на поховання та лікування спадкодавця суд першої інстанції зазначив, що жодних належних та допустимих доказів понесення зазначених витрат матеріали справи не містять.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_6 , просить скасувати рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 судового збору та витрат на правову допомогу та ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову у стягненні судових витрат з ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваним рішенням не задоволено жодних вимог до скаржника, внаслідок часткового задоволення позовних вимог частки у спадщині ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не зменшились, а грошова компенсація не присуджена. Також скаржник зазначає, що є особою з інвалідністю ІІ групи. Крім того, позивачем не доведено розмір понесених нею витрат на правову допомогу.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.06.2023 року роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву не надходило.

Рішенням № 941/0/15-23 від 28.09.2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_9 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023 року в цій справі визначено головуючим суддю ОСОБА_10 у зв`язку з звільненням з посади судді ОСОБА_9 .

В судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник позивача, судову повістку отримав в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, судову повістку отримала 26.07.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 судову повістку отримав в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада.

У судовому засіданні представники ОСОБА_1 визнали вимоги апеляційної скарги.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із тексту апеляційної скарги вбачається, що скаржником рішення суду оскаржується лише в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору та витрат на правову допомогу, тому рішення суду в іншій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням лише в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору та витрат на правову допомогу.

В уточненій позовній заяві позивач, зокрема просила суд вирішити питання розподілу судових витрат та стягнути з відповідачів по справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 солідарно всі документально підтверджені витрати по справі: судовий збір 21970,75 грн та витрати по оплаті за надання професійної правничої допомоги 25000 грн.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання зокрема як розподілити між сторонами судові витрати.

Резолютивна частина рішення має містити висновок суду про розподіл судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України).

Колегія суддів зазначає, що стягуючи з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у загальному розмірі 590 гривень 15 копійок рівними частинами, тобто по 295 гривень 07 копійок з кожної та витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 5000 грн рівними частинами, тобто по 2500 грн з кожної в мотивувальній частині рішення відсутні висновки суду за результатом вирішення питання про розподіл судових витрат, не зазначено мотивів та норм права на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення, зокрема з ОСОБА_3 , як особи з інвалідністю ІІ групи, судового збору та підстав для часткового задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Суд першої інстанції стягуючи з ОСОБА_3 , як особи з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією довідки Сер МСЕ № 052265 від 14.01.2002 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи та надана Приморською державною нотаріальною конторою у м. Одесі суду 08.10.2020 року, не врахував положення п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що уточнивши позовні вимоги позивач сформулювала позовні вимоги наступним чином:

визнати ОСОБА_4 такою, що не має права на частку у спадщині, що відкрилася після смерті ОСОБА_8 ;

визнати юридичний факт того, що з 2000 року ОСОБА_8 проживав окремо з ОСОБА_5 та між ними були фактично припиненні шлюбні відносини;

визнати ОСОБА_5 такою, що не має права на визначення за нею права на подружню частку у майні, що залишилося після смерті ОСОБА_8 , у зв`язку з тим, що все майно, на яке претендує позивачка ОСОБА_1 було придбано спадкодавцем ОСОБА_8 задоговороами дарування, а також під час тривалого окремого проживання з ОСОБА_5 та фактичним припиненням між ними шлюбних відносин; визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у розмірі частини від квартири АДРЕСА_1 ;

провести поділ спадкового майна між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з іншого боку, визнавши за ОСОБА_1 одноособове право власності на квартиру АДРЕСА_1 , одночасно, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 30860,53 грн та стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30860,53 грн;

стягнути з відповідачів по справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 солідарно всі документально підтверджені витрати по справі: судовий збір 21970,75 грн та витрати по оплаті за надання професійної правничої допомоги 25000 грн.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 заявлено до відповідача ОСОБА_3 лише вимогу про поділ спадкового майна, шляхом виплати останній грошової компенсації, яка підлягає зменшенню на понесені витрати на поховання.

Позивач, обґрунтовуючи позов посилається на те, що 27.02.2020 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Маслова М.В. постановою за № 436л/2019/02-14 відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкового майна, яке належало померлому, посилаючись на те, що, відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, внаслідок чого, дружина померлого ОСОБА_5 може виділити зі спадщини 1/2 частку майна на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати відносяться зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до абзаців 1 та 5 п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що 08.08.2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Мирковичем В.Ю. укладено угоду про надання правової допомоги № 13.

Пунктом 7 зазначеної угоди визначено зміст доручення і де воно підлягає виконанню представництво інтересів в судах всіх інстанцій при прийнятті спадщини за заповітом, а також представництва інтересів в органах досудового слідства.

Положеннями п. 9 угоди встановлено гонорар виконавця доручення у розмірі 10 % від реальної вартості успадкованого майна, а також додаткові витрати по справі: поштові витрати, судові збори, експертизи тощо.

В уточненій позовній заяві позивач, зокрема просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір та витрати понесені у зв`язку з наданням правничої допомоги у розмірі 25000 грн.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником позивача адвокатом Мирковичем В.Ю. зазначено, що такий розмір витрат на правову допомогу погоджений з позивачем

Однак в матеріалах справи як докази погодження розміру витрат на правничу допомогу у сумі 25000 грн , так і детальний опис робіт наданих адвокатом відсутні.

Крім того, з оскаржуваного рішення вбачається, що Суворовським районним судом м. Одеси у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про проведення поділу майна відмовлено та сторонами в цій частині рішення не оскаржувалось, отже доводи апеляційної скарги про те, що рішенням не задоволено жодних вимог до ОСОБА_3 є слушними.

Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що висновок Суворовського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 судового збору та витрат на правову допомогу є помилковим.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржувані частині щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 295,07 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн слід скасувати, відмовивши у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору та витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2023 року в оскаржуваній частині щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 295,07 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн скасувати та в цій частині постановити нове судове рішення.

У стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору та витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

О.Ю. Карташов