Номер провадження: 22-ц/813/5105/23
Справа № 496/2083/19
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Склярська І. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Склярської І.В. ,

суддів: Базіль Л.В., Воронцової Л.П.,

секретар Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 07 лютого 2023 року (під головуванням судді Горяєва І.М.), у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, стягувач - ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Парфьонова Г.В. про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2022 ВП №70620799.

У скарзі зазначив, що 27.12.2022 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про яку він дізнався з додатку Дія. Отримавши постанову засобами зв`язку, ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно до матеріалів, заяву про відкриття виконавчого провадження було подано представником стягувача на підставі укладення договору від 01.07.2021 про надання правової допомоги. Проте відповідно до умов договору, у представника стягувача відсутні повноваження щодо представництва його інтересів у виконавчому провадженні та у приватного виконавця. Окрім того, адвокатом не додано до заяви копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю в підтвердження статусу адвоката.

Отже, приватний виконавець не пересвідчився у наявності у представника стягувача належним чином оформлених повноважень на представництво інтересів у виконавчому провадженні чим порушив положення статей 4,16,26 Закону України Про виконавче провадження, абзацу 8 пункту 10, розділу 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, що призвело до порушення його прав, прийняття протиправної постанови про відкриття виконавчого провадження, яка підлягає скасуванню.

Також, ОСОБА_1 надав клопотання про поновлення строку для подання скарги на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку зазначив, що 27.12.2022 він дізнався про постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г. В. про відкриття виконавчого провадження № 70620799, з додатку «Дія». В подальшому, оскаржувану постанову було отримано засобами поштового зв`язку. Після цього, скаржник звернувся до приватного виконавця з метою ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та 11.01.2023 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області зі скаргою на постанову приватного виконавця, яка ухвалою суду від 13.01.2023 було повернуто, у зв`язку з пропуском процесуального строку на подання скарги.

Скаржник вважає, що строк на оскарження постанови приватного виконавця пропущено ним з поважних причин, та посилається на Указом Президента України, яким продовжено строку дії воєнного стану.

ОСОБА_1 є поліцейським, працівником ГУНП в Одеській області та з 24.02.2022 несе службу у підвищеному режимі, задіяний до несення служби на різних блокпостах в Одеській області, у зв`язку з чим на особисті справи зовсім не залишається часу, відомі адвокати виїхали з м. Одеси та потрібен був час щоб знайти адвоката, який буде готувати процесуальні документи по справі.

Звернення до суду зі скаргою, після її підготування (відправлення засобами поштового зв`язку), дуже ускладнилося у зв`язку з збільшенням повітряних тривог внаслідок ракетних обстрілів РФ, у зв`язку з чим, пошта протягом дня тривалий час була закрита.

Також звернув увагу, що в Одеській області склалася вкрай тяжка, одна з найскладніших ситуацій в країні щодо електропостачання.

В с. Нерубайське, де мешкає заявник та в с. Іванівка Одеської області, де протягом строку на оскарження ніс службу, енергопостачання було наявне лише по 3 год. через 6 год. відсутності. Зокрема, був випадок коли заявник намагався відправити скаргу засобами поштового зв`язку, оскільки було електропостачання, разом з тим в цей час була повітряна тривогу, з огляду на що, пошта вже закрилась саме з цієї причини.

Всі ці, незалежні від нього обставини, призвели до пропущення процесуального строку на оскарження постанови приватного виконавця.

Крім того, наразі він з 17.01.2023 несу службу у м. Херсоні, в складі зведеного загону ГУНП в Одеській області щодо здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі та стримування збройної агресії РФ.

28.01.2023 року його матір`ю ОСОБА_3 , яка на час його відрядження мешкає у нього вдома, було отримано ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 13.01.2023 року №496/2083/19, якою скаргу разом з матеріалами повернуто. На його прохання, поштовий конверт з ухвалою та повернутими матеріалами було переслано йому засобами Нової пошти до м. Херсона для повторного звернення до суду з клопотанням про поновлення строку на подання відповідної скарги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07 лютого 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку для подачі скарги на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, стягувач ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження - залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 вважаючи її незаконною та необґрунтованою, що суперечить нормам процесуального права та фактичним обставинам справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що на підтвердження поважності причин пропуску на звернення до суду повторно, був доданий наказом № 127 від 16.01.2023 про несення ним служби у м. Херсоні, оскільки певний час витрачено на отримання та пересилання його матір`ю отриманої нею ухвали суду від 13.01.2023.

Також, щодо пропуску строку в період з 05.01.2023 по 11.01.2023 зазначив, що в клопотанні зазначав поважні причини пропуску.

(2) Позиція інших учасників

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

2.Мотивувальна частина

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у поновленні строку для подачі скарги на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено належними та достатніми доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, оскільки ні суд, ні місце проживання заявника не знаходиться на території громад, що розташовані в районі бойових дій, таким чином були відсутні перешкоди для доступу до суду.

Судом першої інстанції встановлено, а також з матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 червня

2021 року позов ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 без шлюбу з 14 травня 2009 року до 10 квітня 2010 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 червня 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 червня 2021 року змінено в частині періоду встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 без шлюбу з 14 серпня 2007 року до 10 квітня 2010 року.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 червня 2021 року в частині позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя скасовано.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 148,50 кв. м, житловою площею 70,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та легковий автомобіль марки «Toyota Land Cruiser», 2001 року випуску VIN-код тз НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 148,50 кв. м, житловою площею 70,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 148,50 кв. м, житловою площею 70,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за належну їй частку у майні, що є спільною сумісною власністю подружжя, та відчужене без її згоди, а саме автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER», рік випуску 2001, сірого кольору, VIN-код тз НОМЕР_1 , в сумі 178 850,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Як вбачається з доводів скарги 27 грудня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №70620799, про яку скаржник дізнався з додатку Дія та яка тримана ним в подальшому засобами поштового зв`язку.

11 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з скаргою на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2023 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, стягувач - ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження повернуто, у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи клопотання про поновлення строків (т. 3 а.с. 6-7).

02 лютого 2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з скаргою на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Одночасно надав клопотання про поновлення строку для подання скарги на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 122 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 123 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Виходячи з результату системного аналізу вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20) та у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004 (провадження № 61-16384св19).

За змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з статтею 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що передбачений законом строк звернення до суду є процесуальним, може бути поновленим за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

У пункті 17 наведеної вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам роз`яснено, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України (2004 року), наразі стаття 450 ЦПК України.

Строк звернення до суду є процесуальним строком, і правовим наслідком пропуску такого строку відповідно до вимог статей 126, 449 ЦПК України, роз`яснень наведеної вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ є залишення скарги без розгляду і заборона вирішувати скаргу по суті.

Також такі висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від: 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19, провадження № 61-16974 св 19; від 03 листопада 2021 року у справі № 2608/20647/12, провадження № 61-5702 св 21; від 20 березня 2023 року у справі № 308/3522/22, провадження № 61-13029 св 22

Зважаючи на викладене, належне дослідження судом зазначених скаржником обставин та причин для поновлення строку на оскарження постанови приватного виконавця, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а зводяться до їх переоцінки.

Щодо суті апеляційної скарги

Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України , суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2023 року.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Базіль

Л.П. Воронцова