Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/33/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року Ржищівський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді- Козіної С.М.,

за участі:

секретаря- Папенко О.О.,

позивача - ОСОБА_1 (не з`явився),

відповідача - ОСОБА_2 (не з`явився),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивач подав до суду вказану позовну заяву, посилаючись на те, що він зареєстрований та проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.1999, посвідченого державним нотаріусом Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1с-675. Право власності позивача на вищевказаний житловий будинок зареєстроване у встановленому законом порядку. Позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Крім позивача, у житловому будинку зареєстрований, але не проживає його син - ОСОБА_2 . Наразі позивачу не відоме місце фактичного проживання відповідача, оскільки останній з грудня 2021 року по даний час не проживає за місцем реєстрації та не виходить на зв`язок з позивачем. Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації підтверджується довідкою Кузьминецького старостинського округу Ржищівської міської територіальної громади від 30.01.2023 №14/5-02-04/12. Враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу (більше року) не проживає в будинку позивача та позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку вирішити питання про зняття відповідача з реєстрації, для захисту своїх прав як власника, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. В позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 внаслідок відсутності в ньому понад шість місяців без поважних причин.

У судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи в силу ст. 128-131 ЦПК України повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду та шляхом направлення смс-повістки. Позовну заяву з додатками та ухвалою про відкриття спрощеного позовного провадження відповідач не отримав, рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення, який було надіслано 21 лютого 2023 року на адресу, вказану у позовній заяві, повернувся до суду із зазначенням причини повернення - "адресат відсутній за вказаною адресою". Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Судом встановлено такі обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 липня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Ржищівської державної нотаріальної контори Отькало С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1с-675 (а.с. 9-10).

Згідно довідки Кузьминецького старостинського округу Ржищівської міської територіальної громади виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 14/5-02-04/13 від 30 січня 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно довідки Кузьминецького старостинського округу Ржищівської міської територіальної громади виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 14/5-02-04/12 від 30 січня 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , але від початку грудня 2021 року за даною адресою не проживає (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частинами третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За змістом ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки /реєстрації/ самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , але від початку грудня 2021 року за даною адресою не проживає. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Факт сплати позивачем судового збору в сумі 1073 грн 60 коп підтверджується квитанцією № 46249082-1 від 31 січня 2023 року. Отже, в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на відшкодування судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп.

В порядку, передбаченому ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не проводилось.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 71, 72, 150, 163 ЖК України, ст. 29, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 142, 198, 247, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на відшкодування судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя