Справа № 638/6134/23
Провадження № 2/638/3725/23
РІШЕННЯ

Іменем України

09 листопада 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.

при секретарі Рєзнік І.П.

за участю представника позивача Кундіуса І. В.,

представника відповідача прокурора Мельничук О. А.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кундіус І. В. звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.Згідно прохальної частини позову ОСОБА_1 просить: стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 377577, 40 грн., завдану внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 12.07.2018 слідчим СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області Островерхом А. О. було вручено позивачу ОСОБА_1 письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 222 КК України у кримінальному провадженні №0002297 від 13.06.2018, яке було погоджено прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 Маргаряном А. А. 24.07.2018 слідчим та прокурором було вручено позивачу обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який в подальшому скеровано до Дзержинського районного суду м. Харкова. В ході судового розгляду справи прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 Овод К. К. до суду було надано обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням, погоджений в.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №1 Шевцовою К. В., відповідно до змісту якого дії ОСОБА_1 кваліфікувались стороною обвинувачення за ч. 1 ст. 190 КК України. 25.01.2023 прокурором винесено постанову про відмову від підтримання обвинувачення в порядку ст. 340 КПК України, погоджену керівником Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Омаровим А. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.03.2023 судом прийнято відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 закрито; ухвала набрала законної сили. Позивач наголошує, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у розмірі не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, адже притягнення до кримінальної відповідальності вкрай негативно вплинуло на емоційний стан позивача, завдало їй значних душевних та емоційних переживань і страждань. Участь у тривалому судовому розгляді, очікування можливого обвинувального вироку, ризик отримання судимості та притягнення до кримінальної відповідальності змушували позивача увесь час перебувати у вкрай пригніченому психологічному стані; позивач відволікалась від своїх побутових та особистих справ та планувала своє життя у відповідності до графіку судових засідань. ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 12.07.2018 по 23.03.2023 включно, тобто 56 місяців та 11 днів, а тому розмір моральної шкоди становить 377577, 40 грн. З урахуванням наведеного, просить суд позов задовольнити.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі: Харківська обласна прокуратура, третя особа: Державна казначейська служба, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача Харківської обласної прокуратури подав до суду відзив на позов, згідно якого вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, ОСОБА_1 12.07.2018 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України. 24.07.2018 стосовно ОСОБА_1 затверджено обвинувальний акт, який направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова для розгляду по суті. В подальшому, 06.06.2021 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 222 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.03.2023 кримінальне провадження №0002297 стосовно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від обвинувачення, ухвала набрала законної сили 24.03.2023. Таким чином, ОСОБА_1 перебувала під слідством і судом 56 місяців та 11 днів. За умови доведеності спричинення позивачці моральних страждань в якості розрахункової величини необхідно застосовувати саме 6700, 00 грн., як встановлену законом мінімальну заробітну плату з 1 січня 2023. До спірних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Позивач має довести не лише факт реабілітації, а й наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір. Розмір відшкодування має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник третьої особи Державної казначейської служби надав до суду письмові пояснення, згідно яких казначейство заперечує проти позовних вимог позивача. Розмір відшкодування шкоди повинен визначатися з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави. У вказаній справі відсутні підстави для стягнення судових витрат з казначейства або державного бюджету, тому такі витрати мають бути покладені на сторону, внаслідок неправомірних дій якої виник спір.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кундіус І. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Харківської обласної прокуратури прокурор Мельничук О. А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином.

Суд, дослідивши доводи сторін процесу та третьої особи, викладені у письмових заявах по суті справи, та надані під час судового розгляду, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, слідчим СВ Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області Островерхом А. О. 12.07.2018 року позивачу ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0002297 від 13.06.2018 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 222 Кримінального кодексу України, шахрайство з фінансовими ресурсами, тобто, надання завідомо неправдивої інформації органам державної влади з метою одержання субсидії. Підозра погоджена 12.07.2018 прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 Маргаряном А. А.

24.07.2018 прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 Маргаряном А. А. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002297 від 13.06.2018 відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 222 Кримінального кодексу України, який в подальшому був направлений до Дзержинського районного суду м. Харкова для розгляду по суті.

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 Овод К. К. до суду було надано обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням, погоджений в.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №1 Шевцовою К. В., відповідно до змісту якого дії ОСОБА_1 кваліфікувались стороною обвинувачення за ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

25.01.2023 прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Овод К. К. винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні №0002297 від 13.06.2018 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Постанова погоджена керівником Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Омаровим А.

Згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.03.2023 прийнято відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 13.06.2018 за №0002297, щодо обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України; кримінальне провадження №0002297 від 13.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України (справа №638/10925/18, головуючий суддя Цвірюк Д. В.).

Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.03.2023 набрала законної сили 24.03.2023, про що міститься відповідний запис у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до частини 5 статті 9, частини 6 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Так, стаття 15 Цивільного кодексу України об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, належить відшкодування моральної шкоди (пункт 9 вказаної частини).

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді.

Звертаючись із позовом до Харківської обласної прокуратури, позивач наголошує, що була незаконно притягнута до кримінальної відповідальності, що вкрай негативно вплинуло на її емоційний стан, завдало значних душевних та емоційних переживань і страждань, розмір яких вона оцінює у 377577, 40 грн.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, що включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умови виникнення права на її відшкодування.

Тобто, право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №522/2493/18 (провадження №14-195цс21).

Реабілітуючі підстави, на відміну від нереабілітуючих, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Судом достеменно встановлено, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.03.2023 прийнято відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 13.06.2018 за №0002297 щодо обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з тим, що прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення ОСОБА_1 . При цьому, у постанові прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Овод К. К. від 25.01.2023 вказано про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні №0002297 від 13.06.2018 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Отже, закриття провадження відбулось з реабілітуючих підстав, а тому позивач має право на отримання відшкодування шкоди згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених у статті 1 цього Закону випадках.

Так, згідно з частинами 2, 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування (постанова Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі №346/5428/17).

Обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір та встановивши, що позивач безпідставно та незаконно перебувала під слідством та судом у період часу з 12.07.2018 (пред`явлення підозри) по 23.03.2023 включно (до набрання законної сили ухвали суду), тобто 56 місяців та 11 днів (понад 4 роки), зокрема їй було незаконно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, в подальшому пред`явлено змінене обвинувачення, весь цей час особа перебувала у статусі обвинуваченої та викликалась до суду для розгляду кримінального провадження, суд доходить висновку про те, що позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої вона набула, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. З моменту набрання ухвалою суду законної сили будь-які обмеження прав позивача були припинені, і вона отримала можливість для відновлення попереднього стану.

З метою визначення мінімального розміру відшкодування моральної шкоди має застосовуватися розмір мінімальної заробітної плати на час вирішення справи судом першої інстанції, тобто 6700, 00 грн., адже відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня 6700, 00 грн.

Отже, гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди дорівнює 377577, 40 грн. (триста сімдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн. 40 коп., який розраховано наступним чином:

1) 56 місяців х 6700, 00 грн. = 375200, 00 грн.,

2) 6700, 00 грн. : 31 день х 11 днів = 2377, 40 грн.,

що разом складає 375200, 00 грн. + 2377, 40 грн. = 377577, 40 грн.

Отже, доводи позивача в частині визначення розміру моральної шкоди є слушними, адже нею визначено розмір відшкодування моральної шкоди в мінімальному розмірі, передбаченому законом. Про збільшення гарантованого державою мінімального розміру відшкодування позивач не заявляла.

З урахуванням обставин справи, глибини та тривалості душевних страждань, доведеності позивачем вимушених змін у її житті, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що моральна шкода має бути відшкодована позивачу в розмірі, що передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тобто 377577, 40 грн.

Доводи сторони відповідача про недоведеність позивачем спричинення їй моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

При цьому,у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №346/5428/17 (провадження №61-8102св21), від 14 вересня 2022 року у справі №415/1009/21 (провадження №61-18055св21), від 07 грудня 2022 року у справі № 461/9982/19 (провадження №61-4162св22) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягаєзадоволенню.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Згідно вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір») судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Оскільки при зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, то керуючись положеннями ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним компенсувати його за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 3- 5, 11-13, 76-82, 83, 89, 141, 206, 264-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 23, 167, 170, 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури задовольнити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету Україна на користь ОСОБА_1 377577 (триста сімдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн. 40 коп.на відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 77 (сімдесят сім) коп. віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. В. Щепіхіна