Ухвала

Іменем України

18 травня 2023 року

м. Київ

справа № 204/10392/22

провадження № 61-7408ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, яка підписана представником Барабаш Людмилою Василівною, на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2023 року у складі судді: Книш А. В., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Зайцевої С. А., Барильської А. П., Максюти Ж. І., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою, заінтересована особа ГУ Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України.

Заява мотивована тим, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 народився у м. Ровеньки Луганської області та є особою із інвалідністю другої групи. З першого класу він навчався у Кленовській допоміжній школі-інтернаті, яку закінчив у 2009 році. Проживав разом з матір`ю, офіційно ніде не працював, наймався до приватних осіб різноробочим. В армії не служив та паспортом громадянина України ніколи не документувався.

3 26 жовтня 2011 року перебуває на лікуванні в Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» згідно з постановою Ровеньківського міського суду Луганській області від 15 серпня 2011 року. З матір`ю на даний час родинні зв`язки втрачені, він про неї нічого не знає. Батько пішов із сім`ї, коли заявнику було 7 років. На звернення лікувального закладу до ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо набуття громадянства заявником отримано лист, згідно з яким заявник має правові підстави оформити набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», оскільки народився до 24 серпня 1991 року на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України заявнику необхідно для отримання паспорту громадянина України та можливості працевлаштування після закінчення лікування. Проте, листом Чечелівського відділу ДМС у м. Дніпрі від 22 вересня 2022 року повідомлено про неможливість вирішення питання належності до громадянства України без відповідного судового рішення.

ОСОБА_1 просив:

встановити юридичний факт його постійного проживання, як неповнолітньої дитини, що проживала разом з матір`ю, на території України з 28 травня 1991 року та по теперішній час, в тому числі, на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення та необхідне для подальшого звернення заявника до відповідних державних органів з метою встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. Тому заява підлягає задоволенню частково. У задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині встановлення юридичного факту його постійного проживання на території України з 28 травня 1991 року по теперішній час слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю вимог в даній частині, оскільки листом заінтересованої особи заявнику рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України лише за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року апеляційну скаргу ГУ Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області залишено без задоволення. Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 26 січня 2023 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зробив обґрунтований висновок, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в Луганській області місто Луганськ, підтверджено постійне проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року зібраними у справі письмовими доказами, та обґрунтовано вважав доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, що є підставою для задоволення заяви.

11 травня 2023 року ГУ Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Барабаш Л. В., на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року, у якій просить: скасувати рішення суду першої інстанції і постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що жодних документів які б підтверджували саме факт постійного безперервного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року в неповнолітньому віці заявником не надано. Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 але свідоцтво видано лише 06 травня 1992 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганськ, є інвалідом ІІ групи з дитинства та отримує державну соціальну допомогу.

13 листопада 2001 року заявник одержав у Державній податковій інспекції в м. Ровеньки Луганської області ідентифікаційний номер .

Паспортом громадянина України в Ровенському УМВС України в Луганській області не документувався.

Постановою Ровеньківського міського суду Луганської області від 15 серпня 2011 року до ОСОБА_1 , застосовано примусові заходи медичного характеру у виді лікування в психіатричній лікарні із суворим наглядом.

Відповідно до довідки Красногвардійського РВ у м. Дніпропетровську ГУДМС України в Дніпропетровській області від 16 жовтня 2015 року встановлено, що заявник проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ГУ Державної міграційної Служби України в Дніпропетровській області стосовно розгляду заяви щодо набуття громадянства України ОСОБА_1 повідомлено, що заявник має правові підстави оформити набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» та рекомендовано звернутися для подання документів до Красногвардійського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

Листом Чечелівського відділу у місті Дніпрі ГУ Державної міграційної Служби України в Дніпропетровській області стосовно розгляду заяви щодо належності до громадянства України, заявнику рекомендовано надати судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи (неповнолітньої дитини, що проживала разом з матір`ю) на території України за станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

На день розгляду справи в судах підстави та порядок набуття громадянства України регулювалися нормами Закону України «Про громадянство» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІІІ).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 503/246/19 (провадження № 61-11660свп20) зазначено, що:

«перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт постійного проживання особи станом на 24 серпня 1991 року не має правового значення для видачі паспорту громадянина України, замість втраченого або викраденого, тому за обставин даної справи не може бути встановлений в судовому порядку».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Встановивши факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, що підтверджується належними доказами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для часткового задоволення заяви.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити головному управлінню Державної міграційної служби України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником Барабаш Людмилою Василівною, на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков