Справа № 463/5648/22
Провадження № 2/463/399/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», третя особа Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про зобов`язання видати технічні умови на стандартне приєднання -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до Личаківського районного суду м. Львова з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача видати позивачці за заявою від 29.06.2020 технічні умови на стандартне приєднання, із зазначенням в ньому «стандартної» вартості за приєднання її будинку з врахуванням ціни, що діяла на дату подання нею заяви червень 2020 року, а також надати їй для розгляду проект договору стандартного приєднання до електричних мереж шляхом надіслання цього документу цінним листом з описом вкладення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі її заяви від 29.06.2020 відповідач надав їй договір № 150-0608/2 від 07.09.2020 про нестандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу з проектуванням лінійної частини приєднання замовником, а також Технічні умови нестандартного приєднання від 07.09.2021. Вважає такі дії неправомірними, оскільки її будинок знаходиться на відстані до 300 метрів до електромереж ПрАТ «Львівобленерго» і під час подання заявки вона замовляла до приєднання потужність 7 кВт, внаслідок чого саме приєднання має бути стандартним.

Відповідач не погодився та подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Наголошує, що з заявою про приєднання позивач звернулась до Яворівського РЕМ ПрАТ «Львівобленерго» 02.07.2020, а 01.07.2020 набрали чинності відповідні зміни до Кодексу системи розподілу, згідно яких послугу з приєднання в межах території кооперативу замовник може отримати на підставі договору про нестандартне приєднання, а також за умови надання погодження кооперативу про будівництво електричних мереж на території кооперативу для можливості надання послуг з приєднання. Вказані документи не були долучені до заяви від 29.06.2020 і через це листом від 06.07.2020 відповідач повідомив про неможливість початку процедури приєднання. В подальшому, 28.08.2020 позивач повторно звернулась з новою заявою про приєднання, до якої долучила відповідне погодження. З врахуванням вимог чинного на той час законодавства, відповідач направив їй проект договору про нестандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу з проектуванням лінійної частини приєднання замовником № 150-0608/2 від 07.09.2020 та технічні умови нестандартного приєднання до електричних мереж. Однак, вказані умови позивач не підписала та не повернула у ПрАТ «Львівобленерго», що унеможливлює надання послуг з приєднання. Просить в позові відмовити.

Пояснення щодо позову також надала третя особа, у яких наголошує на змінах до Кодексу систем розподілу, які набрали чинності 01.07.2020 і які передбачають можливість надання послуг з приєднання в межах кооперативу виключно на підставі договору про нестандартне приєднання.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не було подано.

Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду.

Позовна заява поступила до суду 02.08.2022.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 10.08.2022 відкрито провадження у справі та з урахуванням виправленої описки згідно ухвали від 10.10.2022 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено строк та черговість для подання заяв по суті справи.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.

Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.

Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін, в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів.

Таким чином суд виконав вимоги статті 221 ЦПК України.

Зрештою інтереси відповідача представляв адвокат, а відтак в силу вимог статті 221 ЦПК України суд звільнений від обов`язку роз`яснювати процесуальні права та обов`язки відповідачу.

Перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Ухвалами від 28.02.2023, які постановлені без виходу до нарачої кімнати і які занесені до протоколу судового засідання суд відмовив в задоволенні клопотань про залучення до участі в справі експерта в галузі права та третьої особи Садово-городнє товариство «Явір».

Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14.03.2023. Справа призначена до судового розгляду по суті.

Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Узагальнена позиція учасників справи.

Позивач під час виступу із вступним словом висловилась про підтримання позовних вимог. Просить позов задоволити.

Повноважний представник відповідача під час виступу із вступним словом проти обґрунтованості позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В своїй поясненнях щодо позову просить справу розглядати у його відсутності.

Позиція суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

Позивачем до матеріалів справи долучено копію заяви про приєднання електроустановок певної потужності від 29.06.2020 (а.с.10), яке адресована до ПрАТ «Львівобленерго» та Яворівського РЕМ ПрАТ «Львівобленерго».

Згідно заяви, позивач просила приєднати до електромережі садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Заявлена потужність - 7 кВт.

Відповідно до копії поштової квитанції та опису вкладення у цінний лист (а.с.11), вказана заява разом з іншими документами направлені на адресу Яворівського РЕМ ПрАТ «Львівобленерго» 30.06.2020.

Лисом № 225-06-261 від 06.07.2020 (а.с.18) Яворівське РЕМ «ПрАТ «Львівобленерго» повідомило позивача що не може розпочати процедуру надання послуг з приєднання через відсутність погодження кооперативу на будівництво електричних мереж на території кооперативу.

За змістом цієї відповіді, заява позивача від 29.06.2020 надійшла на адресу відповідача 02.07.2020.

28.08.2020 позивач повторно направила аналогічну заяву щодо приєднання її садового будинку до електроустановок певної потужності (а.с.67).

Вбачається, що у відповідь на таку заяву відповідач направив позивачу для підписання договір про нестандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу з проектуванням лінійної частини приєднання замовником № 150-0608/2 від 07.09.2020 (а.с.12), технічні умови нестандартного приєднання (а.с.13), завдання на проектування (а.с.14).

Вважаючи, що приєднання будинку має відбуватись за стандартною процедурою позивач звернулась до суду з цим позовом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Таким чином з огляду на факти справи та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд в першу чергу повинен вирішити, яке саме законодавство підлягає застосуванню до спірних правовідносин та про правильність обраного позивачем способу захисту.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до преамбули Закону України «Про ринок електричної енергії», він визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

В свою чергу, згідно пункту 1.1 розділу І Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 310 від 14.03.2018, ним визначаються вимоги та правила, які регулюють взаємовідносини операторів систем розподілу (далі - ОСР), оператора системи передачі (далі - ОСП), користувачів системи розподілу (далі - Користувачі) та замовників послуг з приєднання щодо оперативного та технологічного управління системою розподілу, її розвитку та експлуатації, забезпечення доступу та приєднання електроустановок.

Згідно пункту 70 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», приєднанням електроустановки (далі приєднання) визнається надання замовнику оператором системи передачі або оператором системи розподілу послуги із створення технічної можливості для передачі (прийняття) у місце приєднання електроустановки замовника відповідної потужності до електричних мереж системи передачі або системи розподілу (у тому числі новозбудованих) електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням показників її якості та надійності.

Особливості стандартного або нестандартного приєднання електроустановок замовника визначаються розділом IV Кодексу систем розподілу. Загальні положення про порядок приєднання до систем розподілу визначено главою 4.1. Главами 4.2 та 4.3 врегульовані правила стандартного та нестандартного приєднання відповідно.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1209 від 24.06.2020 затверджено зміни до Кодексу систем розподілу, та, серед іншого, главу 4.1 розділу VI доповнено новим пунктом 4.1.39 такого змісту:

«Приєднання до електричних мереж електроустановок (об`єкта) замовника на земельних ділянках, які розташовані на території дачних та дачно-будівельних кооперативів, садових/садівничих товариств, гаражних/гаражно-будівельних кооперативів (далі - кооператив), здійснюється з урахуванням резерву потужності зазначених організацій (у рахунок зменшення договірної потужності за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії на напрузі приєднання власних струмоприймачів суб`єкта господарювання). У разі відсутності резерву потужності в кооперативах їх загальна потужність потребує збільшення відповідно до вимог цього розділу з виділенням замовленої потужності на електроустановку (об`єкт) замовника. Функції замовника приєднання виконує кооператив або замовник від кооперативу. Функції замовника такого приєднання можуть бути покладені на власника електроустановки (садового будинку, гаража тощо) шляхом оформлення кооперативом представництва в порядку, встановленому законодавством.

Послугу з приєднання в межах території кооперативу замовник може отримати в порядку, встановленому главами 4.3, 4.4 та 4.6 цього Кодексу, на підставі договору про нестандартне приєднання з проєктуванням замовником лінійної частини приєднання. При цьому замовник має надати до заяви про приєднання додатково погодження кооперативу про будівництво електричних мереж на території кооперативу для можливості надання послуги з приєднання.»

Вказані зміни набрали чинності 01.07.2020, чого сторони не оспорюють, а відтак, з 01.07.2020 об`єкт, який знаходиться на території в т.ч. садового товариства приєднується на підставі договору про нестандартне приєднання з проєктуванням замовником лінійної частини приєднання та надання ним додаткового погодження садового товариства про будівництво електричних мереж на території цього товариства.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що з заявою про приєднання від 29.06.2020 позивач звернулась до відповідача засобами поштового зв`язку 30.06.2020, тобто до набрання чинності змінами, внесеними постановою НКРЕКП № 1209 від 24.06.2020.

У відповідності до статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд виходить з того, що закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі «lex ad praeterian non valet» полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства. Вказаний висновок сформовано Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2021 у справі №904/7905/16.

Однак, постановою НКРЕКП № 1209 від 24.06.2020 не встановлено спеціального випадку її зворотної дії, внаслідок чого заява позивача від 29.06.2020 підлягала розгляду згідно з законодавством, чинним на момент її подання до установи поштового зв`язку, тобто станом на 30.06.2020. Відповідно, відповідач безпідставно розглянув заяву позивача від 29.06.2020 з урахуванням постанови НКРЕКП № 1209 від 24.06.2020, яка на момент звернення позивача ще не набрала чинності.

При цьому, таких висновків не спростовує той факт, що заява позивача від 29.06.2020 надійшла на адресу відповідача 02.07.2020, тобто після набрання чинності згаданими вище змінами, оскільки до відповідної установи зв`язку заява була здана 30.06.2020, а порядок розгляду таких заяв не може бути поставлений в залежність від способу їх подачі.

Згідно із частиною першою та другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 905/2260/17 (постанова від 27.11.2018), під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Крім того, у постанові від 26.04.2023 у справі № 757/16578/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що при розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

На думку суду, враховуючи характер допущеного відповідачем порушення у справі яка розглядається ефективним способом захисту, який не суперечить закону, буде зобов`язання ПрАТ «Львівобленерго» повторно розглянути заяву позивача від 29.06.2020 з урахуванням вимог законодавства, чинного станом на 30.06.2020.

З огляду на предмет спору, яким є зобов`язання відповідача видати технічні умови на стандартне приєднання з визначенням у ньому стандартної вартості, такий підхід не призведе до виходу за межі позовних вимог.

Тому, позов підлягає до задоволення частково.

Щодо судових витрат.

Частино першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно пункту 3 частини другої цієї статті у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач в силу вимог частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, а тому, відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог такий судовий збір слід стягнути з відповідача безпосередньо в дохід держави.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481 грн.

Таким чином, з огляду на предмет позову за одну вимогу немайнового характеру підлягав сплаті судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Оскільки суд задоволив лише одну позовну вимогу немайнового характеру, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача в дохід держави слід стягнути 992,40 грн. судового збору.

Позивач у своїй першій заяві по суті справи не вказувала, що очікує понести інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Крім того до завершення розгляду справи нею не було подано доказів про розмір витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Тому, такі витрати не підлягають відшкодуванню.

Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати пропорційно розміру відхилених позовних вимог відповідачі не подавали. Відповідно, суд не вбачає підстав для відшкодування таких витрат.

Аналогічною є позиція суду відносно третьої особи, яка також не подавала суду доказів про понесені нею судові витрати, та крім цього не повідомляла про їх попередній розмір.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,200,206,223,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 3, 5, 11, 15, 16 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (м. Львів, вул. Козельницька, 3, код ЄДРПОУ 00131587), третя особа Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (м. Київ, вул. Смоленська, 19, код ЄДРПОУ 39369133) про зобов`язання видати технічні умови на стандартне приєднання - задовольнити частково.

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про приєднання електроустановок певної потужності від 29.06.2020 з урахуванням вимог законодавства України, чинного станом на 30.06.2020.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» в дохід держави 992,40 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23.05.2023.

Суддя: Леньо С. І.