КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №362/2835/22
номер провадження №22-ц/824/8480/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Гуль В.В., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушіній І.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Остапович В.М.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Дулі Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Дулі Тетяни Володимирівни на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л.,

у цивільній справі №362/2835/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за результатами розгляду якого, просила усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою, шляхом зобов`язання відповідачів засипати вигрібні ями під її парканом, прибрати з її земельної ділянки з кадастровим номером :10:035:0111 п`ять вуликів та криницю.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що вона є власником домоволодіння та земельної ділянки з кадастровим номером :10:035:0111 по АДРЕСА_1 . Відповідно до зведеної схеми вищевказаної земельної ділянки, на ній розташовані 5 вуликів та криниця відповідачів. На усні вимоги позивача усунути порушення її прав, відповідачі не реагують, у зв`язку з чим, вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 знести (демонтувати) криницю і п`ять вуликів, які на місцевості знаходяться на належній ОСОБА_1 земельній ділянці кадастровий номер :10:035:0111, площею 0,1000 гектарів, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 знести (демонтувати) криницю і п`ять вуликів, які на місцевості знаходяться на належній ОСОБА_1 земельній ділянці кадастровий номер :10:035:0111, площею 0,1000 гектарів, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Дуля Т.В. подала апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог, відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що будинок АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20 березня 1997 року. Рішенням Виконавчого комітету Васильківської міської ради № 20 від 20 січня 1998 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га та додатково 0,06 га, розташовані за вищевказаною адресою. При розроблені технічної документації за кадастровим планом, земельна ділянка, що належала ОСОБА_4 , була встановлена у розмірі 0,1665 га. Спір між сусідами суміжних земельних ділянок, а саме, №№ 153, 155, 157, розглядався на засіданні узгоджувальній комісії Васильківської міської ради, але вирішений не був. 08 жовтня 2007 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 33/100 житлового будинку під номером 155. Рішенням Васильківської міської ради від 28 грудня 2007 року надано ОСОБА_5 за рахунок земель землекористування ОСОБА_4 загальною площею 0,060 га. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, власниками 67/200 частини житлового будинку під номером 155 стали ОСОБА_2 та її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 01 липня 2022 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 подарували 133/200 частки будинку під номером АДРЕСА_2 (з відповідною часткою господарських будівель та споруд) ОСОБА_6 . Таким чином, власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_6 . З огляду на наведене, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не є належними відповідачами у даній справі. Вказуючи, що висновок суду першої інстанції про порушення прав та інтересів позивача, зроблений на підставі недостатніх, недопустимих та недостовірних доказах.

Позивач та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

У судовому засіданні скаржник, представник скаржника підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Відповідач - ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, поважність причин своєї неявки суду не повідомила.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, за змістом зведеної схеми земельної ділянки позивача кадастровий номер :10:035:0111 вбачається, що в її межах розташована криниця і п`ять вуликів. Розташування сторонніх об`єктів на вказаній земельній ділянці і самовільне використання її території відповідачами, порушує законні права та інтереси позивача щодо землекористування внаслідок дій відповідачів, а тому її права порушені та підлягають захисту. Також, суд вважав, що відповідачі по справі є користувачами земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , яка є суміжною із земельною ділянкою позивача. Як наслідок, відповідачі є належними відповідачами у даній справі, оскільки законним представником неповнолітнього ОСОБА_6 (власника частини домоволодіння) є його матір ОСОБА_2 , яка разом із ОСОБА_3 є спадкоємцями які хоч і не оформили спадкових прав на земельну ділянку за вказаною адресою, однак є її фактичними користувачами.

Згідно ч.ч. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, та є таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :10:035:0111 площею 0,1 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 08, 15,16, 17-18).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 18 лютого 1997 року, буд. АДРЕСА_2 , належав ОСОБА_4 на праві власності (а. с. 60-61).

08 жовтня 2007 року ОСОБА_4 на підставі договору дарування частини житлового будинку, подарував ОСОБА_5 33/100 частини житлового будинку, що складається з приміщень 1-7-8.7 кв.м., 1-6-20.6 кв.м., загальною площею 29,3 кв.м., в тому числі, 29,3 кв.м. житлова площа, який знаходиться в АДРЕСА_2 (а. с. 65-66).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 75).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємця належної на праві власності ОСОБА_4 частини будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а. с. 76).

01 липня 2022 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за договором дарування частки житлового будинку подарували ОСОБА_6 133/200 частки житлового будинку АДРЕСА_2 (а. с. 81-84).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача.

Частиною 1 ст. 50 ЦПК України встановлено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 90 ЗК України).

Пунктами «г» і «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 3 ст. 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідачів засипати вигрібні ями під її парканом, прибрати з її земельної ділянки з кадастровим номером :10:035:0111 п`ять вуликів та криницю.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом - 26 липня 2022 року, відповідачі не були, та на разі не являються, власниками суміжної земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Натомість, із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, позовні вимоги до ОСОБА_6 в інтересах якого б діяла його мати - ОСОБА_2 , позивачем заявлено до суду не було.

Відповідно до частин 1-2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначеної норми права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивачем таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось.

Отже, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 пред`явлено до неналежних відповідачів, а суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень щодо залучення до участі належних відповідачів, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, висновки суду про те, оскільки ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_8 , то ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є належними відповідачами у даній справі, колегія суддів вважає помилковими, оскільки позовні вимоги у даній справі заявлялися позивачем не до ОСОБА_8 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , а безпосередньо до ОСОБА_2 , яка, як і ОСОБА_3 , не є власниками суміжної земельної ділянки.

Також, колегія суддів вважає, що факт реєстрації місця проживання відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути підставою для покладення на них зобов`язання по вчиненню дій пов`язаних із засипанням вигрібних ям, прибирання вуликів та криниці, оскільки такі зобов`язання, виходячи із обставин даної справи, можуть бути покладені на власника суміжної земельної ділянки, яким відповідачі, не являються.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а відтак, підлягає скасуванню з постановленням нового, про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Дулі Тетяни Володимирівни задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2023 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні заявлених вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач:

Судді: