Справа № 523/3383/23
Провадження №2/523/2471/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 523/3383/23 за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеської товарної біржі про визнання договору дійсним та визначення часток у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

Представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеської товарної біржі про визнання договору дійсним та визначення часток у спільній сумісній власності.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову представник позивача вказує на те, що 23.08.1995 року ОСОБА_2 , діючи від себе особисто та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 придбали у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору № 9279 купівлі продажу нерухомого майна від 23.08.1995 року. Даний договір був укладений на Одеській Товарній Біржі та зареєстрований 21.11.1995 року в ОМБТІ та РОН за № 142 пр. - стр. 134 р.н. 320.

При укладенні договору сторони договору досягли всіх істотних умов договору, позивачі передали відповідачам суму у розмірі 665393000,00 крб. вартості квартири, відповідачі прийняли грошові кошти, виселились з вищевказаної квартири та передали її покупцям у володіння та розпорядження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 який був чоловіком ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. із заявою про прийняття спадщини, однак, листом № 3/02-14 від 02.02.2023 року ОСОБА_2 було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки житлова квартира знаходиться у спільній сумісній власності, але частки у праві власності між співвласниками за життя ОСОБА_8 не визначені, окрім того, Договір купівлі продажу квартири нотаріально не посвідчений.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати дійсним Договір № 9279 купівлі продажу нерухомого майна від 23.08.1995 року, укладений на Одеській Товарній Біржі, а також визначити, що частка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 складає по 1/4 кожного із співвласників.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 28.02.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити даний позов та провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився без поважних. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за останнім відомим місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася без поважних. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за останнім відомим місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутня, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідачка не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася. Однак, надали суду заяви, в яких позовні вимоги підтримують та просять суд провести розгляд даної справи за їх відсутності.

Представник третьої особи Одеської товарної біржи у судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце слухання справи..

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.08.1995 року ОСОБА_2 , діючи від себе особисто та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 придбали у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору № 9279 купівлі продажу нерухомого майна від 23.08.1995 року. Даний договір був укладений на Одеській Товарній Біржі та зареєстрований 21.11.1995 року в ОМБТІ та РОН за реєстровим № 320 у реєстровій книзі 142 пр. на сторінці 134.

Даний факт підтверджується Договором № 9279 купівлі продажу нерухомого майна укладеного 23 серпня 1995 року на Одеській Товарній Біржі відповідно до ЗУ «Про товарну біржу», реєстраційний номер в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 9279 від 23.08.1995 року, а також листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 28.04.2023 року за № 22848/04-04.

Зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований на Одеській Товарній Біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Відповідно до відмітки проставленої на звороті Договору купівлі продажу нерухомого майна, договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстровим № 320 у реєстровій книзі 142 пр. на сторінці 134, від 21.11.1995 р.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , його дружині ОСОБА_2 та донькам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10 ) вказана вище житлова квартира належить на праві спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , після чого відкрилася спадщину на все належне померлому майно, в тому числі на належну померлому частину житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалів справи копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 17.10.2022 року.

Суд констатує, що на виконання вимог ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2023 року про витребування доказів, приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Джулай С.В. було надано суду копію спадкової справи № 13/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 .

Так, із досліджених судом матеріалів вказаної спадкової справи встановлено, що 02.02.2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. із заявою про прийняття спадщини.

Однак, листом № 3/02-14 від 02.02.2023 року ОСОБА_2 було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки житлова квартира знаходиться у спільній сумісній власності, але частки у праві власності між співвласниками за життя ОСОБА_8 не визначені, окрім того, Договір купівлі продажу квартири нотаріально не посвідчений.

Згідно приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець першої черги за померлим чоловіком ОСОБА_8 , не може в повній мірі оформити спадкові права на вищевказану квартиру, оскільки Договір № 9279 купівлі продажу нерухомого майна від 23.08.1995 року, укладений на Одеській Товарній Біржі не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України, а також не визначені частки співвласників у вказаній вище житловій квартирі.

З наявної в матеріалах справи копії паспорту гр. України Серії НОМЕР_2 , виданого 06.02.1996 року ОСОБА_2 вбачається, що позивачка з 08.09.1995 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Спірний договір був підписаний сторонами 23 серпня 1995 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

На час укладення вищевказаного договору купівлі продажу в червні 1997 року покупцеві не було відомо, що правочин відповідно до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

Так, згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі продажу, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі продажу квартири в АДРЕСА_1 , при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1995 році, ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 (після шлюбу ОСОБА_11 ) та ОСОБА_5 придбали квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідачі в свою чергу виконали зобов`язання по передачі квартири, виїхали з житлового приміщення та знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є правомірними, підтверджені нормами ст. 47 ч. 2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі продажу і підлягають задоволенню.

Однак, щодо позовних вимог про визначення, що частка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 складає по 1/4, суд констатує, що така підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як було вище зазначено судом, ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружині ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10 ) житлова за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності.

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 1 статті 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги презумпцію рівності часток у праві спільної сумісної власності, суд констатує, що частки співвласників у житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 на момент її придбання становили по 1/4, а тому позовні вимоги в частині визначення, що частка ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 складає по 1/4 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Однак, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги в частині визначення частки у майні за померлим ОСОБА_8 слід відмовити з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Як на обґрунтування позовних вимог в цій частині ОСОБА_2 посилалася, зокрема, на те, що відсутність визначення часток всіх співвласників, в тому числі й спадкодавця у праві спільної власності на житлову квартиру позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується зазначеним вище листом приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. за № 43/02-14 від 02.02.2023 року.

Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Даний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 16.06.2021 року за результатами розгляду справи № 570/997/19, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Згідно приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим захистити права позивача шляхом визнання зазначеного договору купівлі продажу дійсним та визначення частки у майні співвласників ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10 ).

На підставі та керуючись ст.ст. ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 319, 355, 368, 369, 372 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 274, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеської товарної біржі про визнання договору дійсним та визначення часток у спільній сумісній власності задовольнити частково.

Визнати дійсним Договір № 9279 купівлі продажу нерухомого майна, а саме житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 23 серпня 1995 року на Одеській Товарній Біржі між ОСОБА_2 , яка від свого імені особисто та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , з однією сторони, та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з іншої сторони, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» за № 320 у реєстровій книзі 142 пр на сторінці 134, від 21.11.1995р.

Визначити, що частка ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/4 частку.

Визначити, що частка ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/4 частку.

Визначити, що частка ОСОБА_12 у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/4 частку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту судового рішення 17 травня 2023 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер