Справа № 404/6710/21
Номер провадження 2/404/1766/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

за участі секретаря Добровольської Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку загального позовного провадження, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Фортечний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Кропивницька міська рада про оспорювання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, по якому просить виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 , як батька, з актового запису №18 від 06.03.2000 про народження ОСОБА_3 , внесеного Новенською селищною радою міста Кіровограда, зобов`язати відділ реєстрації актів цивільного стану Фортечного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни в актовий запис у книзі актів громадянського стану про народження ОСОБА_3 , видати нове свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з метою усунення від спадкування за законом особи, яка не є спадкоємцем, ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Позивач є рідним сином батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько - ОСОБА_4 .

З дати смерті батька позивач весь час проживав разом із своєю матір`ю - ОСОБА_5 , яка потребувала постійного піклування та догляду, до моменту її смерті.

Після смерті матері позивача відкрилась спадщина у вигляді - квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є спадкоємцями всього майна за законом, яке належало за життя його батькам.

23.09.2020 року звернувся до нотаріуса з метою отримання інформації про відкриття спадкової справи. Після отриманого витягу про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності стало відомо про те, що приватним нотаріусом міського нотаріального округу Звіздун Н. К., здійснено державну реєстрацію права власності на сина позивача - ОСОБА_3 - онука його померлої матері ОСОБА_5 , який є спадкоємцем другої черга після позивача. Відмова від спадщини не здійснювалась.

Вказує, що нормами шостої книги ЦК України чітко передбачено, що спадкоємцями за законом є лише родичі, то наразі виникла потреба звернутися з позовом про оспорювання батьківства та виключення ОСОБА_3 з числа родичів.

Факт батьківства позивача відносно ОСОБА_3 , спростовується тим, що його група крові є відмінною від групи крові позивача та колишньої дружини ОСОБА_2 .

Вважає, якщо у обох батьків II група крові, у дитини може бути І або II група крові, якщо у батьків II та III група крові, у дитини може бути І, II, III або IV група крові, якщо у батьків II та IV група крові, у дитини може бути II, III або IV група крові.

За вказаних обставин вимушений звернутись до суду з позовом про оспорювання батьківства.

Крім того, в порядку підготовки справи до слухання просив витребувати від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 медичну документацію, в якій міститься інформація про їх групу крові.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, які позивач усунув.

Згідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, призначено підготовче засідання.

13.12.2021 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда здійснено процесуальне правонаступництво з третьої особи - Новенської селищної ради на Кропивницьку міську раду.

23.02.2022 року до суду надійшло клопотання позивача про визнання обов`язкової явки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання по розгляду справи для можливості з`ясування медичних даних щодо групи крові для встановлення правомірності факту батьківства.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.06.2022 року у задоволенні клопотання сторони позивача від 02.09.2021 року про витребування доказів та від 23.02.2022 року про визнання обов`язкової явки відповідачів відмовлено, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представника позивача вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, на електронну адресу суду від представника відповідачів 24.01.2023 року надійшла заява щодо проведення засідання у їх відсутності, позовні вимоги не визнали, у їх задоволенні просили відмовити.

В судове засідання представник третьої особи Фортечного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вирішення питання залишила на розсуд суду.

Крім того, повідомила, що в архіві відділу зберігається актовий запис про народження на ОСОБА_3 №18 від 06.03.2000 року, складеного Новенською селищною радою м. Кіровограда. Батьком вказаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю вказана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відомості про батька вказані на підставі свідоцтва про укладення шлюбу виданого Кіровським РАГСом м. Кіровограда, актовий запис про шлюб №456 від 12.07.1997 року. Тому, державна реєстрація дитини проведена відповідно до ст. 133 СК України «якшо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини», а не за ст. 135 СК України, як зазначає позивач.

Представник третьої особи Кропивницької міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся.

Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити, з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 та 2 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

За змістом ч. 5, 6 ст. 136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Згідно ч. 3 ст. 136 СК України, оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Однак, відповідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Пунктами 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Судом встановлено, що згідно запису акта про одруження 12.07.1997 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 одружились, свідоцтво про укладення шлюбу видано Кіровським РАГСом м. Кіровограда, актовий запис про шлюб №456 від 12.07.1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Кіровограді Кіровоградської області, Україна, народився ОСОБА_3 , про що 06.03.2000 року складено Новенською селищною радою міста Кіровограда відповідний актовий запис №18. Батьками вказано: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 06.03.2000 року.

Як вбачається із запису акта про народження №18 від 06.03.2000 року за заявою ОСОБА_1 видано свідоцтво серія НОМЕР_1 .

Підставами запису відомостей про батька є свідоцтво про укладення шлюбу видане Кіровським РАГСом м. Кіровограда, актовий запис про шлюб №456 від 12.07.1997 року.

Оспорений позивачем актовий запис № 18 про народження ОСОБА_3 та відомості про батька дитини вчинено 06.03.2000 року.

Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, тобто на час вчинення оспореного позивачем актового запису.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом положень статті 15 ЦК України право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням указаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд, на підставі наданих сторонами доказів, повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

Позивач оспорює своє батьківство щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом у вересні 2021 року ОСОБА_3 був повнолітнім.

Положеннями законодавства, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема, відносини батьків та дітей, встановлене визначене коло взаємних прав і обов`язків батьків і дітей, обов`язки батьків по захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, права і обов`язки батьків по вихованню дітей, тощо.

Указані обов`язки батьків щодо неповнолітніх дітей діють з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяння засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, створення умов для отримання дитиною освіти, тощо, надані батькам до досягнення дитиною повноліття, після чого дитина набуває повної правосуб`єктності і необхідність виконання батьками указаних вище обов`язків не є імперативно.

Існування відомостей про батька в актовому записі про народження дитини після досягнення дитиною повноліття саме по собі не призводить до порушення прав особи, яка записана батьком дитини.

Звертаючись до суду з позовом позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що у нього є сумніви щодо того, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки його група крові є відмінною від групи крові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно ст. 52 КпШС України походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків.

Статтею 54 КпШС України визначено, що батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них.

Згідно з частиною першою статті 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років.

Із наведених вище норм вбачається, що статтею 56 КпШС було встановлено строк позовної давності в один рік щодо вимог про виключення запису про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. При цьому, цей строк є присічним та поновленню не підлягає, починається з того часу, коли чоловікові стало відомо або повинно було стати відомо про те, що він записаний батьком дитини.

Разом з тим, у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, який міститься в постанові від 22.05.2018 року (справа №369/6892/15-ц), зазначено, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Таким чином, перш ніж вирішувати питання про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача, суд повинен з`ясувати, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду.

При цьому, необхідно зазначити, що в даній справі сторона відповідачів заяви про застосування наслідків спливу позовної давності не подавала, вказуючи на безпідставність заявлених позивачем вимог.

Доказів того, що позивач не знав чи не міг знати про те, що в актовому записі про народження ОСОБА_3 значаться відомості про нього як батька дитини, матеріали справи не містять.

Навпаки, як вбачається із запису акта про народження №18 від 06.03.2000 року за заявою ОСОБА_1 видано свідоцтво серія НОМЕР_1 .

Підставами запису відомостей про батька є свідоцтво про укладення шлюбу видане Кіровським РАГСом м. Кіровограда, актовий запис про шлюб №456 від 12.07.1997 року.

Тому, позивач, знаючи що він не є батьком ОСОБА_3 , знаючи про те, що він вписаний як батько ОСОБА_7 в свідоцтво про його народження, не оскаржував такий актовий запис.

Разом з тим, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно ізстаттею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що "на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (Калачова проти Російської Федерації N 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Отже, підставою для категоричного висновку про відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною може бути висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зокрема, ч. 1 ст.79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

При цьому, за положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Посилання сторони позивача в позові на доведеність обставин того, що позивач не є батьком ОСОБА_3 , суд розглядає критично, оскільки вказане є лише припущенням.

Приймаючи до уваги вказані норми головним у даній справі є доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, та дитиною, яке може бути підтверджено висновком судово-біологічної (судово -генетичної) експертизи.

Однак, сторона позивача в підготовчому засідання клопотання щодо призначення експертизи не заявляли, в подальшому жодних доказів відсутності кровного споріднення між позивачем та ОСОБА_3 не надано.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

Верховний суд у постанові від 02.10.2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 не надав суду належних обґрунтувань щодо того, чим порушено, оспорено або не визнано його права, свободи чи інтереси внаслідок існування відомостей щодо його батьківства у актовому записі про народження ОСОБА_3 , який станом на момент звернення до суду із даним позовом досяг повноліття.

Доводи позовної заяви про те, що з метою усунення від спадкування за законом особи, яка не є спадкоємцем, ОСОБА_1 вимушений звернутися з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений можливості врегулювати питання щодо його спадщини у спосіб, визначений ЦК України.

Інші доводи позовної заяви в їх сукупності зводяться до невірного розуміння позивачем вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного, оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов є безпідставним, необґрунтованим, а відтак у його задоволенні слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 121, 125, 126, 136 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Фортечний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Кропивницька міська рада про оспорювання батьківства - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

третя особа: Фортечний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження: вул. Космонавта Попова, 26, м. Кропивницький, ;

третя особа: Кропивницька міська рада, місцезнаходження: вул. Велика Перспективна, 41, м. Кропивницький.

Повне судове рішення складено 24.05.2023 року.

Суддя

Кіровського районного суду

м. Кіровограда В.В. Мохонько