Провадження № 2-о/679/49/2023
Справа № 679/1509/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року місто Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Стасюка Р.М.,

за участю секретаря Плазій Н.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Нетішин у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

До Нетішинського міського суду Хмельницької області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересованою особою вказано ОСОБА_2 . Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він протягом останнього року зазнає постійного психологічного тиску зі сторони свого сина ОСОБА_2 .

За вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.

Так, 12 серпня 2023 року ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно нього (ображав нецензурними словами, виганяв з квартири). Викликавши поліцію 12.08.2023 року щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ВАБ №963114 за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис (копії додаються). Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.09.2023 року у справі №679/1033/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 (сто сімдесят) гривень.

18 жовтня 2023 року ОСОБА_2 знову вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно нього (ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою). Викликавши поліцію 18.10.2023 року щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД №565541 за вчинення правопорушення передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис. Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03.11.2023 року у справі №679/1329/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,0 гривень.

Зважаючи на це він переконаний, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_2 щодо нього, а також настання тяжких наслідків для його здоров`я є дуже високою. У зв`язку із чим він звертається до суду із вказаною заявою та просить суд видати строком на 6 місяців обмежувальний припис ОСОБА_2 та встановити тимчасові обмеження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2023 справу передано на розгляд судді Стасюку Р.М.

Ухвалою суду від 20.11.2023 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 21.11.2023, яке було відкладено на 27.11.2023.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання на 21.11.2023 був повідомлений належним чином. Судом неодноразово здійснювалися заходи задля забезпечення явки ОСОБА_2 в судове засідання, однак останній ігнорував виклики, здійснені судом у телефонному режимі, та у судові засідання не з`являвся.

Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області Стасюка Р.М. від 13.09.2023 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у розмірі 170,00 грн. ОСОБА_2 даною постановою суду притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно свого батька ОСОБА_1 (а.с. 9).

Так, основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Тобто, для винесення рішення у справі про видачу обмежувального припису суду необхідно оцінити ризики, встановивши вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, що можливо зробити на підставі встановлення обставин вчинення кривдником домашнього насильства щодо постраждалої особи.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Головуючим суддею Стасюком Р.М. 27.11.2023 у судовому засіданні заявлено самовідвід, який мотивовано тим, що ним 13.09.2023 була розглянута справа №679/1033/23 та винесена постанова, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. ОСОБА_2 даною постановою суду притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним 27.07.2023 домашнього насильства стосовно свого батька ОСОБА_1 . Вказана постанова суду є доказом у даній справі, який має істотне значення для вирішення справи по суті, а суддею вже надавалася оцінка обставинам, які підлягають встановленню у цій цивільній справі.

Заявник у вирішення питання про самовідвід судді поклався на розсуд суду.

Згідно із п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 2 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Тобто, окрім прямо визначених підстав для відводу, самовідводу судді, передбачених у статтях 36, 37 і 38 ЦПК України, відвід судді може бути заявлений й з інших підстав (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України). У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8, 9 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Вирішуючи питання про відвід судді, суд виходить з наступного.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Згідно з Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням V з`їзду суддів України 24 жовтня 2002 року (у редакції, затвердженій XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року), затвердженим рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1 необхідно пам`ятати, що інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод «кожен має право на справедливий розгляд справи ….. незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та свобод….».

Як зазначено в рішенні Meћnarich v. Croatia (Межнаріч проти Хорватії), § 36; Wettstein v., Switzerland (Ветштайн проти Швейцарії), об`єктивний тест стосується переважно ієрархічних та інших зв`язків між суддею та іншими особами у справі, що об`єктивно обґрунтовує сумніви щодо неупередженості суду, оскільки він не відповідає вимогам Конвенції відповідно до результатів об`єктивного тесту. У зв`язку з цим, навіть прояви неупередженості мають значення, іншими словами, «правосуддя має не тільки здійснюватись, а повинно також демонструватись». Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Так, кожний суддя стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості повинен відмовитись від розгляду справи (Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) [ВП], § 98).

У рішенні Ради суддів України від 12 травня 2016 року № 36 роз`яснено, що в разі виникнення конфлікту інтересів, який може бути врегульований в процесуальний спосіб (відвід, самовідвід), суддя врегульовує його самостійно без повідомлення про таке Раду суддів України.

Враховуючи те, що суддею Нетішинського міського суду Хмельницької області Стасюком Р.М. була 13.09.2023 розглянута справа №679/1033/23 та винесена постанова, яка є доказом у даній справі, щодо ОСОБА_2 за вчинення останнім домашнього насильства стосовно заявника, а у даній цивільній справи заявник просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 у зв`язку із вчиненням останнім домашнього насильства, тобто суддею вже надавалася оцінка обставинам, які підлягають встановленню у цій цивільній справі, з метою виключення будь-якого сумніву в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної цивільної справи з боку сторін чи інших осіб, що беруть участь у справі, вважаю за необхідне задовольнити заяву про самовідвід судді та направити справу до канцелярії суду для подальшого визначення судді для розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді Нетішинського міського суду Хмельницької області Стасюка Р.М.. від розгляду цивільної справи № 679/1509/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити.

Цивільну справу № 679/1509/23 провадження № 2-о/679/49/2023 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - передати до канцелярії суду для визначення іншого судді, в порядку ст. 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Стасюк