Справа № 752/1476/23
Провадження № 2/752/3652/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.05.2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Солодовник Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

у січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила: визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 44/100 частин квартири АДРЕСА_1 ; визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право приватної власності на 22/100 частин квартири АДРЕСА_1 ; визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 право приватної власності на 22/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що у період з серпня 2007 року по грудень 2022 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу сторонами набуто у спільну власність на підставі договору купівлі-продажу нерухоме майно у виді 44/100 частин квартири АДРЕСА_1 . Титульним володільцем спірного майна є відповідач. Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, позивач просить у судовому порядку здійснити його розподіл.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 19).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі (а.с. 37).

16.05.2023 року до суду надійшла заява від відповідача про визнання позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано 03.08.2007 року Муніципалітетом Омуртагом Управління реєстрації актів цивільного стану та надання адміністративних послуг у Тарговіщевській області Республіки Болгарія, про що складено актовий запис № 0064.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.12.2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 12-13).

25.10.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_2 набуто у власність 44/100 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с. 28-31).

01.11.2011 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 44/100 частин квартири АДРЕСА_1 , що стверджується даними витягу про державну реєстрацію прав № 31876851 від 01.11.2011 року (а.с. 26).

Таким чином, майно у виді 44/100 частин квартири АДРЕСА_1 набуто відповідачем у період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем.

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права особистої приватної власності на майно, яке набуте під час шлюбу, спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно частини першої статті 21 СК України шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України)

У поданій заяві відповідач ОСОБА_2 фактичні обставини справи, в тому числі і обставини набуття у спільну сумісну власність спірного майна, а також належність спірного майна до спільної сумісної власності подружжя.

За вказаних обставин, суд надходить до висновку про обґрунтованість позивних вимог та їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, - задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 44/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право приватної власності на 22/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право приватної власності на 22/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: