КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо позову: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якому, з урахування заяви про збільшення позовних вимог (а.с.130-132, т. 1) та заяви банку про зменшення розміру вимог (а.с. 180, т1), просило суд:

- звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 07 жовтня 2008 року № 6432, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковбасинською C.B., та зареєстрований в реєстрі за № 5326, а саме на нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №2739 від 07 жовтня 2008 року, укладеним з ОСОБА_2 , в розмірі 990 122, 60 грн, в тому числі: 465 651,35 грн - загальна сума заборгованості за кредитом; 211 108,33 грн - загальна сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 120 530, 26 грн - загальна сума пені; 97 321, 13 грн - загальна сума інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості за кредитом; 40 622,03 грн - загальна сума інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості за процентами за користування кредитом; 41 946,89 грн - загальна сума трьох процентів річних від прострочених сум за кредитом; 12 942, 61 грн - загальна сума трьох процентів річних від прострочених сум заборгованості за процентами за користування кредитом;

- встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його реалізації на електронному аукціоні відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку» за ціною, що має бути визначена на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області суму судового збору у розмірі 14 878,90 грн.

Свої вимоги позивач мотивував, тим що 07 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 2739 від 16 жовтня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 534 100 грн зі сплатою 20,5% річних за користування кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 07 жовтня 2018 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.

У якості забезпечення виконання умов кредитного договору 07 жовтня 2018 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір за умовами якого іпотекодавець як майновий поручитель боржника передав, а банк прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених іпотечним договором, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності.

У зв`язку із невиконання умов кредитного договору у ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитним договором та заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року у справі № 363/3912/15, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2017 року та постановою Верховного Суду від 05 березня 2018 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором.

Позивач вказував, що у Вишгородському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 802 693,06 грн, яка не погашена, а тому він був вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області задоволено.

Звернуто стягнення на майно, передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору № 6432 від 07 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковбасинською С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5325, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2003 року належить ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» в рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 2739 від 07 жовтня 2008 року, укладеним з ОСОБА_2 , в розмірі 991 926,61 грн, в тому числі: 465 651,35 грн - загальна сума заборгованості за кредитом; 212 912,34 грн - загальна сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 120 530,26 грн - загальна сума пені; 97 321,13 грн - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом; 40 622,03 грн - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за процентами за користування кредитом; 41 946,89 грн - загальна сума трьох процентів річних від прострочених сум за кредитом; 12 942,61 грн - загальна сума трьох процентів річних від прострочених сум заборгованості за процентами за користування кредитом.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його реалізації на електронному аукціоні відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку» за ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» судовий збір в розмірі 14 878, 90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496, 20 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що з 2016 року з ОСОБА_2 утримувались грошові кошти з пенсії та заробітної плати в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду у розмірі 802 6963,06 грн за кредитним договором №2739 від 07 жовтня 2008 року. Однак з незрозумілих для апелянта підстав сума заборгованості не зменшилась за рахунок списання грошових коштів з боржника, а натомість тільки збільшувалась банком при розгляді справи у суді.

ОСОБА_1 вважає, що при наявності відкритого виконавчого провадження, звернення стягнення на предмет іпотеки за тим самим кредитним договором є подвійним стягненням.

Крім того апелянт вказує, що висновок суду про отримання позичальником та поручителем листів-вимог від 12 червня 2012 року є необґрунтованим, оскільки такі листи були направлені без опису вкладення, у зв`язку з чим вони не можуть слугувати підставою для об`єктивного висновку, що надсилався саме лист-повідомлення та вимога щодо наміру здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак суд не мав належного підтвердження сповіщення іпотекодавця про намір банку на звернення стягнення.

Вказує апелянт й на те, що банк вже звертався до суду із позовом до неї про звернення стягнення на той же самий предмет іпотеки та постановою Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №761/4676/14 було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2017 року, а позов ПАТ «Державний ощадний банк України» залишено без задоволення.

Враховуючи викладене, апелянтка просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити АТ «Державний ощадний банк України» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник позивача у справі АТ «Державний ощадний банк України» - Щербак Н.В. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просила залишити його без змін.

Відповідачка у справі ОСОБА_1 , та третя особа у справі ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи повторно не з`явилися на апеляційний розгляд справи.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність відповідача та третьої особи у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача Щербак Н.В. , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 07 жовтня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк раїни», та ОСОБА_2 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 2739, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 534 100 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20,5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору загальний термін користування кредитом складає 10 (десять) років, при цьому дата остаточного погашення кредиту - не пізніше 07 жовтня 2018 року.

Згідно положень пункту 1.6 кредитного договору, позичальник зобов`язався щомісячно до 25 числа платіжного місяця, здійснювати платежі в валюті наданого кредиту готівкою до каси банку на рахунок в банку, що зазначений в цьому договорі відповідними частинами в сумі по 5 564 грн, а останній платіж в сумі 5 520 грн - не пізніше дати остаточного погашення кредиту, що визначена цим договором.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 07 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 6432, відповідно до умов якого іпотекодавець, як майновий поручитель боржника, передала в іпотеку іпотекодержателю предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцеві на праві власності. Погоджена сторонами вартість предмету іпотеки, на день укладення іпотечного договору, становить 763 000 грн.

Відповідно до положень пункту 6.1. іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідної його частини) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з обов`язків передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов`язків.

Встановлено, що позивачем умови кредитного договору виконані належним чином, позичальнику надано кредитні кошти в сумі 534 100 грн.

22 грудня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 2739 від 07 жовтня 2008 року, згідно якого було реструктуризовано кредитну заборгованість та змінено графік погашення кредиту в межах строку кредитування.

23 грудня 2012 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 2 до договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо зміни терміну сплати чергових платежів.

ОСОБА_2 належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 31 серпня 2015 року, становила 802 693,06 грн, з яких: 226 954,60 грн - сума простроченого кредиту, 238 696,75 грн - сума непростроченого кредиту, 216 511,45 грн - заборгованість за відсотками, та 120 530,26 грн - пеня.

10 грудня 2015 року Вишгородським районним судом Київської області ухвалено заочне рішення про задоволення позову банку до ОСОБА_2 про стягненню заборгованості в розмірі 802 693,06 грн за кредитним договором.

30 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено та заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року залишено без змін.

05 березня 2018 року Верховний Суд касаційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення та заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року залишено без змін.

Станом на 05 вересня 2022 рік на виконанні в Вишгородському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий документ (виконавче провадження № НОМЕР_1) про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості в розмірі 990 122,60 грн.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позичальник ( ОСОБА_2 ) допустив порушення вимог кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на час розгляду справи заборгованість за кредитним договором не погашена, іпотека не припинена. З врахуванням наведеного АТ «Державний ощадний банк України» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд повністю погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає з огляду на наступне.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями частини першої статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою).

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно із статтями 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним із способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 33 та ст.41 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Отже, позивач як іпотекодержатель на власний розсуд обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із дотриманням норм законодавства та вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах.

Апеляційним судом встановлено, що позичальник - ОСОБА_2 за договором відновлювальної кредитної лінії № 2739 від 07 серпня 2008 року не виконав взяті на себе зобов`язання в частині повернення отриманих коштів та не сплатив банку проценти за користування даними коштами, що підтверджується рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року у справі №363/3912/15-ц.

Відповідно до положень пункту 6.1. іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідної його частини) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з обов`язків передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов`язків.

Встановивши, що позичальник не виконав зобов`язань за кредитним договором, банк має право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції, чинній на час звернення до суду) було передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються : загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалюючи рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції дотримався вище вказаних норм матеріального права.

Перевіряючи доводи апелянта в частині не врахування судом першої інстанції обставин погашення позичальником частини суми заборгованості, визначеної рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2015 року у справі №363/3912/15-ц, то колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до вище вказаного рішення суду було встановлено не виконання позичальником ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у розмірі 802 693,06 грн, яка складається з загальної суми не простроченого кредиту 238 696,75 грн, загальної суми простроченого кредиту 226 954,60 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом 216 511,45 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом у розмірі 55 463,28 грн, та пенею за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 65 066,98 грн.

При зверненні до суду із позовом у вказаній справі стягувачем/ іпотекодержателем було зазначено, а судом враховано при винесені рішення розмір заборгованості за кредитом в сумі 991 926,61 грн, яка складається із: 465 651,35 грн - загальна сума заборгованості за кредитом; 212 912,34 грн - загальна сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 120 530,26 грн - загальна сума пені; 97 321,13 грн - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом; 40 622,03 грн - загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за процентами за користування кредитом; 41 946,89 грн - загальна сума трьох процентів річних від прострочених сум за кредитом; 12 942,61 грн - загальна сума трьох процентів річних від прострочених сум заборгованості за процентами за користування кредитом.

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом та зазначаючи суму заборгованості позивач зменшив розмір заборгованості за процентами за користування кредитом на 3 599,11 грн, які були утримані державним виконавцем при здійснені виконавчого провадження щодо позичальника ОСОБА_2 .

Доказів виконання вказаних зобов`язань у більшому розмірі ні відповідачем ОСОБА_1 , ні третьою особою - позичальником ОСОБА_2 суду подано не було. Тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Перевіряючи доводи апелянта в частині використання позивачем свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки та відмовою суду у задоволенні позовних вимог у справі № 761/4676/14-ц, то колегія суддів вважає, що зазначене не є підставою для відмови у задоволенні поданого АТ «Ощадбанк» позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах, оскільки сторони у справі, укладаючи іпотечний договір в п. 6.2 зазначили, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством.

Оскільки обраний позивачем спосіб задоволення вимог іпотекодержателя визначений ст. 39 Закону України «Про іпотеку», тому і доводи в цій частині є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв