Провадження № 6/752/324/23
У Х В А Л А

15.06.2023 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

з участю секретаря Ящука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків,

в с т а н о в и в:

в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків.

22 лютого 2018 року в даній справі було постановлено ухвалу, відповідно до якої судом затверджено умови укладеної між сторонами мирової угоди; провадження у справі закрито.

Однак, у визначений строк умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2018, ОСОБА_3 виконано не було.

Сторони неодноразово спілкувались на предмет виконання умов мирової угоди в добровільному порядку, однак фактично відповідач досягнутих домовленостей не виконала.

Факт ухилення ОСОБА_3 від виконання взятих на себе зобов`язань слугував підставою для повторного звернення ОСОБА_1 до суду з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів шляхом стягнення грошових коштів оскільки, на думку Заявника, відносини були врегульовані нормами попередньої договору, умови якого мировою угодою визнано чинними.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.О2.2022 р. у справі №752/423/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за попереднім договором було відмовлено.

На момент звернення із даної заявою до суду, строк пред`явлення мирової угоди, затвердженої ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2018, як виконавчого документ виконання, було пропущено.

Вжитий ОСОБА_1 спосіб захисту шляхом звернення у 2020 року із позовом про стягнення коштів (авансу) за попереднім договором фактично не зупинив строки пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи викладене, представник позивача просить суд визнати причини пропуску строку пред`явлення виконавчого документа поважними та взяти до уваги ту обставину, що умови мирової угоди від 22.02.2018 р. ОСОБА_3 , в добровільному порядку не виконані: договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено, а повернення авансу у розмірі 114 000,00 доларів США здійснено не було.

Позивач та її представник в судовому засіданні подану заяву підтримали в повному обсязі, просили суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась належним чином, у спосіб, передбачений ст.ст.128,130 ЦПК України.

Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мирова угода у цивільному процесі - подана сторонами і підтверджена судом заява, згідно з якими позивач і відповідач шляхом взаємних поступок один до одного ліквідують спір, що виник між ними.

Частиною 1 ст. 207 ЦПК України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Судом встановлено, що 22 лютого 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків було затверджено умови укладеної між сторонами мирової угоди, відповідно до якої сторони домовилися між собою, що по даній мировій угоді Відповідач відшкодовує Позивачеві кошти, що становлять витрати по оплаті судового збору відповідно до квитанції про сплату судового збору, що додана до справи. Строк відшкодування встановлюється в тридцять календарних днів, перебіг якого починається наступного дня після визнання судом даної мирової угоди. В свою чергу Позивач відмовилася від своїх позовних вимог до Відповідача у вигляді стягнення завданих збитків у вигляді сплаченого авансу та штрафу в розмірі 100% суми авансу, що загалом становить 228000 доларів США. Також Сторони домовились про те, що укладений між ними попередній договір від 04.11.2007 р., за яким Відповідач зобов`язується продати земельну ділянку Позивачу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визначену планом меж земельної ділянки за кадастровим номером: 90:051:0661 (відповідно до Витягу від 18.11.2016 р. новий кадастровий номер зазначеної ділянки: :90:051:0666) є чинним, та усі зазначені в попередньому договорі умови зберігаються. Також Сторони домовились між собою, що усі домовленості між ними за попереднім договором від 07.11.2007 р. будуть виконані у строк в тридцять календарних днів, перебіг якого починається наступного дня після визнання судом даної мирової угоди. Провадження у справі закрито.

В апеляційному порядку вказане судове рішення не оскаржувалось.

Згідно приписів ч. 1 ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень (ч. 3 ст. 208 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що у визначений строк умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2018, відповідачем ОСОБА_2 виконано не було, в зв`язку з чим ОСОБА_1 у січні 2020 року звернулась до суду з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів шляхом стягнення грошових коштів оскільки, на думку Заявника, відносини були врегульовані нормами попередньої договору, умови якого мировою угодою визнано чинними.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.02.2022 р., залишеного без змін на підставі постанови Київського апеляційного суду від 19.12.2022 р., у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за попереднім договором було відмовлено.

У своїх рішеннях суд першої та апеляційної інстанції виходили, зокрема, з того, що «з попереднього договору, укладеного в 2007 році вбачається, що

останній не містить будь-якого регулювання способу здійснення комунікацій між сторонами попереднього договору, та доказів належного виконання позивачем та, відповідно, ухилення відповідача від належного виконання умов договору, матеріали справи не містять, як і не містять доказів належного звернення до виконання ухвали суду від 22.02.2018, якою було затверджено умови мирової угоди між сторонами щодо виконання попереднього договору від 04.11.2007.

Таким чином, належним доказом ухилення відповідача від укладення основного договору з часу, в т.ч. затвердження мирової угоди між сторонами, - було б належне звернення позивача до відповідної виконавчої служби з метою примусового виконання ухвали суду, як виконавчого документу.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно пункту 17.4. розділу VIII Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням суду) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до ч. 1 ст. 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону

№ 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України).

Відповідно до ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого дою до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст.433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

З матеріалів справи вбачається, що строк пред`явлення до виконання ухвали суду від 22 лютого 2018 року заявником пропущено.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне заяву представника позивача задовольнити, поновити строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Крім того, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Згідно з ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 3 ст. 137 цього ж Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача адвоката Цесельської І.В. про компенсацію витрат на правничу допомогу, на підтвердження якого надано копії Договору про надання правничої допомоги, укладеного ОСОБА_1 , копію рахунку, копію платіжного доручення, копію ордеру про надання правової допомоги.

Керуючись ч.1 ст. 433 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву представника позивача задовольнити.

Поновити строк для пред`явлення до виконання ухвали від 22 лютого 2018 р. про затвердження мирової угоди в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 300 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: