ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1617/23
провадження № 2/753/2914/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Аксьонової Н.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районна в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районна в місті Києві державної адміністрації, у якому просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 01.08.2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2012 р. було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для звернення до суд з позовом слугував той факт, що сторони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання сина, у зв`язку з чим звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.02.2023 р. відкрито провадження у справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 29.03.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Додатково повідомив, що після розірвання шлюбу між сторонами часто виникають суперечки щодо місця проживання дитини.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Додатково повідомив, що після розірвання шлюбу між ним та відповідачем було досягнуто усної домовленості, що син залишиться проживати разом з батьком. З дворічного віку дитина постійно проживає разом ним, однак син зареєстрований за місцем проживання матері. Вказує, що повністю опікується сином, виховує та утримує його. Мати життям дитини не цікавилась, не брала участі у вихованні та утриманні сина. Останній раз відповідач спілкувалась з дитиною 01.09.2016 р., після чого з ним не зустрічалась.

Відповідач в судове засідання не прибула, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки не повідомила.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районна в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні підтримала Висновок про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 та просила позов задовольнити.

Дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в судовому засіданні вказав, що бажає проживати разом з батьком.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, дитину ОСОБА_5 , дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.08.2009 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2012 розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні позивач повідомив, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 з 2011 року син ОСОБА_6 постійно проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , він продовжує його утримувати, займається його вихованням та розвитком. ОСОБА_4 не бере участь у житті дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 забезпечений житлом, має належні житлово-побутові умови та дохід, який дозволяє йому забезпечити належні умови проживання та утримання дитини, що підтверджується відповідними документами та актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складеним спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районна в місті Києві державної адміністрації.

Мати дитини ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . За даною адресою також зареєстрована дитина ОСОБА_6 .

Добровільної спільної згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторони не досягли.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 4. ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Тобто висновок органу опіки та піклування як органу державної влади є обов`язковим елементом для розгляду більшості справ, які стосуються сімейних відносин.

Згідно висновку Дарницької районного в місті Києві державної адміністрації від 28.03.2023 року № 101-2525/02, орган опіки та піклування, з метою забезпечення прав та інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

В частині 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що діє з 27 вересня 1991 року вказано: « Держави - учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її згоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402 визначено: «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки та особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного із них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Вихованням в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її. здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд по правам людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- к ) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносини між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їхньої дитини, що стало підставою для подачі позову до суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_6 повідомив, що з двох років постійно проживає разом із батьком у м. Києві, навчається у школі, додатково вивчає англійську мову. Свою маму давно не бачив та не спілкувалася з нею, вона не дзвонить та не піклується про нього, повідомив, що хоче проживати разом з батьком.

Зазначаючи, що позивач, згідно наданих документів, може забезпечити належні умови проживання та виховання дитини, враховуючи, що з двох років дитина проживає разом із батьком, беручи до уваги добрі відносини між батьком та дитиною, тісний психологічний зв`язок, відсутність обставин, які негативно характеризують позивача, наявність у нього можливості забезпечити умови життя, необхідні для розвитку малолітнього сина, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати як найкращим інтересам дитини.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про необхідність визначити місце проживання малолітнього сина сторін у справі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073 60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76 81, 89, 133, 137, 141, 10, 12, 81, 265, 268, 280-289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районна в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в сумі 1073,60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА