Провадження № 2/361/776/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Коваль О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2021 року до суду звернувся позивач із вказаним позовом до відповідачів в якому просив суд визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 14 вересня 2019 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,6 кв.м. який було посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області, Дядюк Ганною Дмитрівною, та зареєстровано в реєстрі за № 1546.

Свій позов обґрунтовував тим, що 15 листопада 2017 р. між позивачем і ОСОБА_2 був укладений попередній договір № 15.11.17 на виконання своїх зобов`язань за яким позивач збудував житлові будинки зблокованого типу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 .

У свою чергу ОСОБА_2 зобов`язувався за цим договором переоформити на позивача право власності на декілька квартир у зазначених декількох будинках, а саме: квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 та квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_10 .

Позивач здійснив будівництво зазначених будинків, після закінчення якого ОСОБА_2 зареєстрував на своє ім`я право власності на 14-ть квартир у цих будинках як на новозбудоване ним майно. Хоч наказом Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області від 06.12.2018 № 15/2018 скасовано повідомлення про початок будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_11 / АДРЕСА_12 , АДРЕСА_11 / АДРЕСА_13 , АДРЕСА_6 , а також скасовано декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, щодо вказаних житлових будинків, посвідчену копію якого було надано позивачу зазначеним Управлінням.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 взагалі не мав наміру виконувати свої зобов`язання за попереднім договором № 15.11.17 щодо передання позивачу у власність обумовлених квартир та з метою ухилення від цього здійснив поділ зареєстрованих за собою 14-ти квартир унаслідок чого збільшилась їх кількість до 19 квартир, право власності на які було зареєстровано за ним приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Тимчуком Володимиром Олександровичем.

ОСОБА_2 здійснив поділ і цих квартир у результаті чого в будинку АДРЕСА_4 було утворено також однокімнатну квартиру АДРЕСА_13 загальною площею 39,6 кв.м, яку ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_3 14 вересня 2020 р. за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області, Дядюк Ганною Дмитрівною, зареєстрований в реєстрі за № 1546.

Вказаний договір купівлі-продажу квартири від 14.09.2019 має ознаки фраудаторносгі (?договір, що вчиняється на шкоду кредитору?). Оскільки він направлений на уникнення ОСОБА_2 виконання своїх забов`язань за попереднім договором № 15.11.17 щодо передання позивачу у власність об`єктів нерухомого майна. Хоч однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру прав речових прав на нерухоме майно за № 276034691 від 22.09.2021, із належних раніше ОСОБА_2 квартир у будинках за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , залишились лише чотири квартири, а саме: однокімнатна квартира АДРЕСА_14 ; однокімнатна квартира АДРЕСА_15 ; трикімнатна квартира АДРЕСА_16 ; однокімнатна квартира АДРЕСА_17 .

Зокрема ОСОБА_2 почав масово відчужувати квартири, в тому числі й ОСОБА_4 , після подання позивачем 23 вересня 2019 р. апеляційної скарги на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2019 у цивільній справі № 361/5442/19 про відмову в забезпеченні позову, якою позивачу було відмовлено в накладенні арешту на належні ОСОБА_2 земельні ділянки, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), в АДРЕСА_18 , 41/2,41/3,41/4, АДРЕСА_6 , а саме:

- площею 0,0154 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 , кадастровий номер :01:063:0172;

- площею 0,0221 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:063:0175;

- площею 0,0149 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:063:0174;

- площею 0,0149 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:063:0171;

- площею 0,0149 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер :01:063:0170;

- площею 0,0179 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер :01:063:0173.

Позивач хотів накласти арешт на вищевказані земельні ділянки ОСОБА_2 , щоб він не зміг відчужити квартири у житлових будинках за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 . АДРЕСА_6 .

Крім того, в березні 2019 року позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 і державного реєстратора Броварської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_5 , в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартири, розташовані у будинках АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 та зобов`язати державного реєстратора скасувати запис про право власності на зазначене нерухоме майно (цивільна справа № 361/2175/19).

В травні 2019 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та просив накласти арешт на квартири у вказаних будинках, власником яких є ОСОБА_2 , яку було задоволено ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2019 у вказаній справі № 361/2175/19.

Вказана ухвала оскаржена до Київського апеляційного суду, постановою від 07.08.2019 зазначену ухвалу скасовано, а позивачу відмовлено в задоволенні його заяви про забезпечення позову у вказаній справі.

Отже, суть фраудаторності, зокрема за укладеним між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договором купівлі-продажу квартири від 14.09.2019 полягає у відчуженні ОСОБА_2 за цим правочином квартири АДРЕСА_1 . Тобто ще на одну квартиру стало менше в ОСОБА_2 нерухомого майна, а позивач відповідного майна за попереднім договором № 15.11.17 в знак розрахунку з ним від ОСОБА_2 не отримав.

23 грудня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 12 квітня 2022 року.

17 січня 2023 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якій просила в задоволенні позову відмовити.

Посилалась на те, що Касаційним цивільним судом Верховного Суду сформовано підхід за яким застосування конструкції ?фраудаторності? при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. (Постанова КЦС ВС від 07.10. 2020 по справі №755/17944/18; Постанова КЦС ВС від 07 жовтня 2020 року справа N 755/17944/18). При цьому зазначені критерії мають бути наявними у сукупності. Також обидві сторони фраудаторного правочину мають усвідомлювати недобросовісність своїх дій.

Договір купівлі-продажу квартири між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено 14 вересня 2020 року. Як свідчить зміст позовної заяви на той момент жодного судового рішення про стягнення з відповідача-1 грошових коштів на користь позивача не було. Контрагенти вказаного договору не перебувають у родинних стосунках, не є друзями та між ними відсутні навіть приятельські стосунки. Ціна за якою було проведено відчуження є вищою за оціночну, тобто вона є ринковою, а розрахунок за нерухомість було проведено до підписання договору купівлі-продажу квартири повністю. Як свідчить зміст цього договору купівлі-продажу квартири він не носить характеру фіктивного, удаваного, не є зловмисним та його укладення відповідає інтересам сторін, спрямований на реальнее настання наслідків, які обумовлені в ньому (п.4.4 договору).

Після укладення договору купівлі-продажу квартири відповідач-2 здійснила державну реєстрацію права власності на неї та проживає у ній.

Отже, сторони вказаного правочину діяли розумно та добросовісно, не здійснювали між собою жодного фраудаторного правочину.

Відповідачу-2 стало відомо про певні непорозуміння між позивачем та відповідачем-1 тільки з позову, який було отримано після відкриття провадження у цій справі.

Позивач жодним чином не обгрунтовує в чому полягає фраудаторність вказаного договору купівлі-продажу квартири та не подає суду жодного доказу на підтвердження цього факту.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наявністю попереднього договору №15.11.17 від 15.11.2017 року за яким відповідач-1 передає позивачу право власності на квартири АДРЕСА_19 , та квартири АДРЕСА_20 . Проте цей договір оформлений без нотаріального посвідчення, що суперечить вимогам ст. ст. 635, 657 ЦК України та в силу приписів ст. 220 ЦК України він є нікчемним.

Таким чином, правових підстав для того щоб брати до уваги нікчемний правочин не існує, а відтак відсутні і будь-які підстави для висновку про те, що між позивачем та відповідачем-1 виникли зобов`язання з передачі у власність наведених у договорі об`єктів нерухомості.

Звертає увагу суду на те, що у нікчемному правочині - попередньому договорі № 15.11.17 від 15.11.2017 року не йдеться про передання у власність відповідачу-1 нерухомості, розташованої за адресою: АДРЕСА_21 , що наразі є власністю відповідача-2.

04 квітня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 09 листопада 2023 року, будучи належним чином повідомленими, сторони не з`явились.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 15 листопада 2017 р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений попередній договір № 15.11.17, який нотаріально не посвідчений, на виконання своїх зобов`язань за яким позивач збудував житлові будинки зблокованого типу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 .

У свою чергу ОСОБА_2 зобов`язувався за цим договором переоформити на позивача право власності на декілька квартир у зазначених декількох будинках, а саме: квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 та квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_10 .

ОСОБА_2 здійснив поділ квартир у результаті чого в будинку АДРЕСА_4 було утворено однокімнатну квартиру АДРЕСА_13 загальною площею 39,6 кв.м, яку потім ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_3 14 вересня 2019 р. за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області, Дядюк Ганною Дмитрівною, зареєстрований в реєстрі за №1546.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Частиною третьою статті 635 ЦК України передбачено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Укладення попереднього договору та виконання умов, які у ньому були передбачені, є лише передумовами для укладення основного договору, і не заміняє собою основний договір. Навпаки, внаслідок не укладення основного договору зобов`язання, встановлене попереднім договором припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи основний договір з погодженням істотних умов між сторонами не укладався.

Нормами статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною. Здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України ?Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень? від 01 липня 2004 року №1952-IV.

На момент державної реєстрації у державного реєстратора Броварської районної державної адміністрації Київської області Дорогань К.В. підстав для відмови у вчиненні державної реєстрації прав не існувало, зокрема, така підстава як ?наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно? була відсутня.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 листопада 2021 року, право власності на квартиру, яка складається з однієї кімнати загальною площею 39,6 кв. м житловою площею 17,5 кв.м, розташовується за адресою: АДРЕСА_21 , на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано 14 вересня 2019 року за ОСОБА_3 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Дядюк Г.Д., за №1546.

Зі змісту договору купівлі-продажу квартири, наданого до суду відповідачем ОСОБА_3 вбачається, що 19 лютого 2020 року правочин посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Г.Д., договір зареєстрований в реєстрі за № 1546. За вказаним договором продавець ОСОБА_2 передав, а покупець ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 . Квартира є однокімнатною, загальною площею 39,6 кв.м, житловою площею 17,5 кв.м.

При укладені договору купівлі-продажу сторони засвідчили, що розуміють значення, умови та наслідки даного договору, є дієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам, договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не приховує іншого правочину і спрямований на настання наслідків, обумовлених в договорі.

Згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки, складеного 29 січня 2020 року Суб`єктом оціночної діяльності ТОВ ?Трендинг? ринкова вартість об`єкта оцінки складає 445000,00 грн.

Гроші від продажу квартири отримані продавцем від покупця. Передача квартири відбулася при прийнятті покупцем від продавця ключів та технічного паспорту від квартири.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд , має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

У статті 321 ЦК України пердбачено, що право власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільного необхідності, на підставі і в порядку, встановленому законом та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Загальними вимогами чинності правочину згідно зі статтею 203 ЦК України є наявність вільного волевиявлення учасника правочину, яке повинно відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини другої статті 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Відсутність зобов`язань на момент укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири у ОСОБА_2 перед позивачем, свідчить про відсутність ознак фраудаторності такого договору.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язань із погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Крім того, ОСОБА_3 не перебуває з ОСОБА_2 у родинних стосунках, не пов`язаний з ним родинними відносинами або професійною (підприємницькою) діяльністю. Продаж квартири здійснено за ринковою ціною, гроші передані ОСОБА_2 в повному обсязі.

Виходячи з положень постанови Великої палати Верховного Суду по справі № 369/11268/16-ц від 03 липня 2019 року, фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавсті регулюються в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року N 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року N 4452-VI ?Про систему гарантування вкладів фізичних осіб?; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII ?Про виконавче провадження?), отже правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачами не відносяться до даних категорій справ.

При зверненні до суду з позовом про визнання недійсним правочину позивач, який не є стороною такого правочину, має довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді даної справи по суті, судом не здобуто доказів порушення прав позивача внаслідок реєстрації правочину, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 1546 від 14 вересня 2019 року відповідає вимогам цивільного законодавства України, з огляду на зазначене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,6 кв.м, який було посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Ганною Дмитрівною та зареєстрований в реєстрі за № 1546 недійсним,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.