Номер провадження: 22-ц/813/5712/23
Справа № 523/5595/23
Головуючий у першій інстанції Кузьміна О.І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кострицького В.В.. (суддя-доповідач),

суддів Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2

на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 року, ухвалену під головуванням судді Кузьміної О.І., в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса), третя особа: ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

31.03.2023р. до Суворовського районного суду м.Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса), третя особа: ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити певні дії, а саме внести зміни до актового запису про народження та в графі «Ім`я» змінити « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », оскільки на письмові звернення щодо внесення змін в зазначенні імені дитини відповідач відповіді не надав.

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 рокувідмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса), третя особа: ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити певні дії . Та роз`яснити право на звернення з адміністративним позовом до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалу мотивовано тим, що в тексті позову позивач вказує, що він оскаржує саме відмову Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) щодо внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_2 , однак не просить визнати дії відповідача неправомірними, а тому посилання на правові висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 23.07.2019 по справі №816/910/17 не є правомірним та не може бути застосовано в даній справі. Також є безпідставним посилання на Постанову Верховного Суду від 13.03.2019. у справі №466/1150/18, оскільки предметом даного позову не є перевірка судом обставин, що підтверджують або спростовують факт правильності написання власного імені людини, тому що саме бездіяльність Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) щодо внесення змін та відсутність відповіді на заяву стали підставою для звернення до суду з вищезазначеним позовом. Таким чином суд першої інстанції вважав, що зазначений спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян. Враховуючи вказані норми та предмет позову, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відноситься до предметної юридикції Одеського окружного адміністративного суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги скаржник послався на те, що позов про зобов?язання внести зміни до актового запису спрямований на захист права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина перша статті 273 Цивільного кодексу України) на відображення в актовому записі щодо свого народження інформації про ім?я дитини, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану. У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану. Позивач, подавши цей позов, не просив визнати неправомірними дії відповідача, а мав намір вирішити питання про внесення змін щодо імені дитини в уже існуючий актовий запис, то спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Аналогічну правову позицію викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N° 425/2737/17. Відповідно до частини першої статті 354 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов?язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Згідно з частиною першою статті 239 КАС якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд зобов?язаний роз?яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. З урахуванням наведеного, а також зважаючи на правозастосовну практику Великої Палати Верховного Суду, судові рішення у цій справі підлягають скасуванню із закриттям провадженням у справі. Позивач вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Отож, спори про визнання запису в акті цивільного стану неправильним і про внесення змін до нього мають розглядатися за правилами цивільного судочинства. Відповідно до частини другої статі 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі -КАС) України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб?єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Правовий висновок щодо правильного застосування пункту 2.13 Правил викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року (справа № 425/2737/17), у якій зазначено, що суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи, та залежно від установлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису і зобов?язання відповідача внести зміни до цього запису. У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема перевіряє, чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи прийняті вони обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду в таких справах полягає насамперед у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не має права виходити за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Явка сторін в судове засідання

Сторони, будучі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 23 травня 2023 року не з`явились, що відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи у їх відсутність .

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса), третя особа: ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити певні дії, а саме внести зміни до актового запису про народження та в графі «Ім`я» змінити « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

До позову додано заяву законних представників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що діють в інтересах ОСОБА_2 про внесення змін до актового запису №7804 про народження, направлене на адресу Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) та отримано ним 31.05.2022р.

Відмови Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) у внесенні змін до актового запису до матеріалів справи не додано.

В тексті позову позивач вказує, що він оскаржує саме відмову Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) щодо внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_2 , однак не просить визнати дії відповідача неправомірними, а тому посилання на правові висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 23.07.2019 по справі №816/910/17 не є відповідними суттності позовних вимог та не може бути застосовано в даній справі. Також є безпідставним посилання на Постанову Верховного Суду від 13.03.2019. у справі №466/1150/18, оскільки предметом даного позову не є перевірка судом обставин, що підтверджують або спростовують факт правильності написання власного імені людини, тому що саме бездіяльність Суворовського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Одеса) щодо внесення змін та відсутність відповіді на заяву стали підставою для звернення до суду з вищезазначеним позовом.

Таким чином суд першої інстанції помилково вважав, що зазначений спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян.

У зв`язку з чим помилково застосував норми ч.1 ст.186 ЦПК України та поспішно відмовив у відкритті провадження у справі, як таку, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та роз`яснив право на звернення з адміністративним позовом до Одеського окружного адміністративного суду.

Позивач, подавши цей позов, не просив визнати неправомірними дії відповідача, а мав намір вирішити питання про внесення змін щодо імені дитини в уже існуючий актовий запис, то спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17.

Об?єктом перевірки судом у цій справі є не дотримання відповідачем процедури розгляду звернення позивача про внесення змін до актового запису в графі «Ім?я» й оцінка правомірності дій з відмови у задоволенні цього звернення, а встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт найменування позивача іменем Филип, і залежно від встановлених обставин вирішення питання про неправильність актового запису позивача у графі «Ім?я» та зобов?язання відповідача внести зміни ло цього запису, вказавши таким іменем Філіп замість Филип. 3 огляду на викладене я не погоджуюся з ухвалою суду першої інстанцій про те, що у сторін виник публічно-правовий спір стосовно оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису в графі «Ім?я», та вважає, що позов має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

У постанові від 3 жовтня 2017 року в справі № 21-5607 а 15 про визнання незаконною відмови змінити по батькові та зобов?язання відповідача провести реєстрацію зміни відповідного актового запису цивільного стану Верховний Суд України дійшов висновку, що спір стосовно відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи є публічно-правовим, і на нього поширюється юрисдикція адміністративного суду Застосовуючи вказаний висновок Верховного Суду України у справі № 425/2737/17, суди першої й апеляційної інстанцій не врахували різні предмети та підстави позовів. У справі, яка розглядається, позивач не оскаржувала відмову внести зміни до актового запису про її народження, не просила визнати неправомірними дії відповідача. Вона хотіла, щоби суд вирішив питання про помилковість вказаної у відповідному записі дати її народження, оскільки відповідач не хотів через відсутність первинних документів самостійно виправити допущену, на думку позивача, помилку. Натомість, у справі № 21-5607 а 15, яку розглянув Верховний Суд України, позивач оскаржував відмову відділу реєстрації актів цивільного стану вчинити певні дії, вважаючи цю відмову неправомірною.

Отже, застосування судами першої й апеляційної інстанцій у справі № 425/2737/17 висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 3 жовтня 2017 року в справі № 21-5607 а 15, є необґрунтованим. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт того, що дитину назвали визначеним іменем, та залежно від встановлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису в графі «Ім?я» і зобов?язання відповідача внести зміни до цього запису, вказавши вірне ім?я.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду, яка дійшла таких висновків, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб?єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та оскарження в судовому порядку (ч. 1 ст. 22 Закону № 2398-VI),зазначається про можливість її порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі Правила).

Таким чином, об?єктом перевірки судами в цій справі є встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт названня дитини іменем Філіп, та залежно від них вирішення питання про неправильність актового запису про народження в графі «Ім?я», а не дотримання Суворовський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) процедури розгляду звернення заявника про внесення змін до актового запису в графі «Ім?я» й оцінка правомірності дій щодо відмови в задоволенні цього звернення.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку, передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України. З огляду на викладене я не погоджуюся з висновком суду першої інстанцій про те, що у сторін виник публічно-правовий спір стосовно оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису в графі «Ім?я», та вважаю, що справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження. Правовий висновок щодо правильного застосування пункту 2.13 Правил викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року (справа № 425/2737/17), у якій зазначено, що суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи, та залежно від установлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису і зобов?язання відповідача внести зміни до цього запису. У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема перевіряє, чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи прийняті вони обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду в таких справах полягає насамперед у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не має права виходити за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до змісту позовних вимог (а.с.4) заявник просить внести зміни до актового запису.

Також судова колегія зазначає, що аналіз наданих позивачем доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил?ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості. Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов?язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про повернення позову, внаслідок чого допустив порушення норм процесуального права .

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини i основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов?язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред?являється особі.

У справі «Bellet y. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.

Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому, колегією суддів врахована позиція Європейського суду з прав людини, яка полягає у тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradellev. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 рокускасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 травня 2023 року.

Головуючий: В.В. Кострицький

Судді: М.В. Назарова

Ю.П. Лозко