КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Кокошем Родіоном Григоровичем, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, приватний виконавець Ляпін Дмитро Валентинович про визнання недійсними договорів дарування (без застосування наслідків недійсності правочину) та скасування рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів дарування (без застосування наслідків недійсності правочину) та скасування рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень (т. 1 а.с. 1-11).

У травні 2023 року ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, у якій просила до вирішення спору по суті накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .

Подану заяву обґрунтовано тим, що відповідачами було вчинено фіктивний правочин - укладено договір дарування з метою ухилення від виконання боргових зобов`язань, який визнається позивачем недійсним та є предметом позову, хоча справжня мета цього правочину убезпечити майно ОСОБА_2 від майбутнього звернення стягнення на це майно у межах виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості, яке було ухвалено судом ще до вчинення спірного правочину.

Тобто, мета позову повернути нерухомість, яка була відчужена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , оскільки за рахунок цього майна можуть бути задоволені вимоги позивача у відповідному виконавчому провадженні. У зв`язку з цим, позивач вважає, що є всі підстави для забезпечення пред`явленого позову (т. 1 а.с. 73-81).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2023 заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кокош Р.Г. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ПН КМНО Пономарьова Д.В., приватний виконавець Ляпін Д.В. про визнання недійсними договорів дарування (без застосування наслідків недійсності правочину) та скасування рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень, залишено без задоволення (т. 1 а.с. 87-89).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_2 майже одразу після набранням рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2020 законної сили про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 заборгованості, було укладено договір купівлі-продажу квартири. Після чого, ОСОБА_2 перестав бути платоспроможним, оскільки у власності відсутнє будь-яке майно, на яке можна було б звернути стягнення. Тобто, оскаржуваний правочин вчинено з метою ухилення від виконання судового рішення по справі № 755/11414/16, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на квартиру та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 166-175).

Відзиву від учасників справи не надходило.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Але погодитись із такими висновками в повному обсязі не можливо з огляду на таке.

Статтею 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2020, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.11.2021, у справі № 755/11414/16 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено, та стягнуто суму боргу з урахуванням 3% річних від суми боргу у розмірі 809 739,80 грн.

Ухвалою Касаційного цивільного суду від 19.01.2022 касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 22.11.2021 було повернуто заявнику. Тобто, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2020 набрало законної сили 22.11.2021.

20.12.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 175780973 від 31.07.2019.

05.07.2022 ОСОБА_2 було засновано Благодійну організацію «Благодійний фонд медичної допомоги та реабілітації» та зареєстровано її за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за адресою відчуженої квартири.

При цьому, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є керівником заснованої організації (т. 1 а.с. 205).

Викладене вище свідчити про те, що дії ОСОБА_2 , під час укладання правочину, можна вважати як ухилення від виконання боргових зобов`язань.

Тобто, між сторонами існує спір, предметом якого є вимога про захист порушених прав і законних інтересів позивача внаслідок невиконання ОСОБА_2 грошового зобов`язання. Позивач зазначає, що у разі подальшого відчуження квартири, їй будуть створені труднощі щодо виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звернувся до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів або пов`язаних із ними інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, невжиття заявлених заходів забезпечення позову, створює можливість подальшої передачі відповідачем квартири третім особам, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась.

Арешт майна, про який просить позивач, - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Ураховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна, обґрунтовано може бути застосовано арешт такого нерухомого майна, який не позбавляє відповідача права користування ним.

При цьому, накладення арешту є лише тимчасовою мірою, на час розгляду справи, та не перешкоджають власнику володіти та користуватись спірною квартирою, і такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув уваги та помилково відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Кокошем Родіоном Григоровичем, задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Кокошем Родіоном Григоровичем, про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .

Дана ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - три роки.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова