Справа № 487/947/23
Провадження № 2/487/1087/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

07.11.2023 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва в складі

головуючого судді - Притуляк І.О.,

за участю секретаря судового засідання Уманського І.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Виконкому Миколаївської міської ради про визначення часток співвласників у спільному майні, припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності

встановив:

20.02.2023 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 адвокат Родіонова В.Є., звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Виконкому Миколаївської міської ради про визначення часток співвласників у спільному майні, припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності.

Заявлені позовні вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , перебувають в зареєстрованому шлюбі, від кого мають двох доньок - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 04.03.2020 року всіма членами сім`ї було отримано свідоцтво про право спільної сумісної власності на кімнату АДРЕСА_1 , загальною площею 16,7 кв.м.

З серпня 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 припинили фактичні шлюбі відносини, проживають окремо, спільного господарства сторони не ведуть, мають різні бюджети. Діти проживають разом з матір`ю, батько не надає дітям матеріальної допомоги. На момент звернення до суду даним позовом, в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває справа про розірвання шлюбу.

З огляду на вищевикладене, представник позивача зазначає, що ОСОБА_4 фактично перестав бути членом сім`ї позивачів.

Разом з тим, здійснити фактичний розподіл спільного об`єкта нерухомості технічно неможливо. Спільне проживання осіб, що не є членами сім`ї у одній кімнаті є неможливим та перевищує вимоги житлових норм, встановлених на одну людину. Станом на 05.02.2023 року, ринкова вартість частки відповідача складає 52 925,00 грн.

В порядку досудового врегулювання спору відповідача було направлено вимогу, яка залишена останнім без задоволення. Вищезазначене послугувало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою судді Заводського районного суду від 24.02.2023 позовна заява була залишена без руху.

07.03.2023 року представник позивачів адвокат Родіонова В.Є. подала до суду заяву про усунення недоліків та уточнення позовних вимог, в якій просила: визначити частки у праві спільної сумісної власності на кімнату АДРЕСА_1 , загальною площею 16,7 кв.м. рівними по 1/4 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , право власності на 1/4 частку кімнати №37 за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 16,7 кв.м., що належить ОСОБА_4 , в рівних частках по 1/3 за кожною, припинивши право власності ОСОБА_4 на вказану частку кімнати №37 за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 16,7 кв.м., призначивши йому грошову компенсацію, внесену ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , на депозитний рахунок суду у загальній сумі 53 000,00 грн.

Ухвалою суду Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.03.2023 справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.03.2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 надано дозвіл на внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області: грошових коштів в розмірі 53000 грн..

Ухвалою суду від 11.07.2023 року було закрито підготовче провадження по справі.

Позивачі та їх представник адвокат Родіонова В.Є. до судового засідання не з`явилася. Адвокат Родіонова В.Є. надала заяву, в якій просила розглядати справу за їх відсутності, задовольнивши позовну з урахуванням уточнених позовних вимог. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконкому ММР Раковець О., до судового засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила провести розгляд справи за її відсутності. Крім того надала Висновок органу опіки та піклування виконкому ММР про доцільність визначення за дитиною ОСОБА_2 , належної їй частки в кімнаті АДРЕСА_1 .

У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З матеріалів справи вбачається, що жодних домовленостей між співвласниками про виділення часток у спільній сумісній власності не було.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 04.03.2023 року №2839 житлове приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Наведене узгоджується з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 322794465 від 14.02.2023.

Згідно Висновку органу опіки та піклування виконкому ММР про доцільність визначення дитині належної їй частки житла від 09.09.2022 року, опіки та піклування виконкому ММР вважає доцільним визначити дитині, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , належну їй частку в кімнаті АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищенаведене та те, що частки співвласників на спірну кімнату не визначені, суд дійшов висновку про доцільність визначити їх розмір в судовому порядку у рівних частках, а саме, визначити частки у праві спільної сумісної власності на кімнату АДРЕСА_1 , рівними по 1/4 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

За такого, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленої позовної вимоги про визначення часток у праві спільної сумісної власності та наявність підстав для її задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. ст.317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені ст. ст. 364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст.358 ЦК України умова не є обов`язковою.

Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

З огляду на викладене при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18), у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 344/120/16-ц (провадження №61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі №6-81цс11, від 02.07.2014 у справі № 6-68цс14, від 23.11.2016 у справі №6-1943цс16.

Правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2018 у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується у кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.10.2019 у справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади щодо реєстрації місця проживання від 22.02.2013 за №13.23-, сторони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 .

Як встановлено зі змісту позовної заяви, з серпня 2021 року відповідач проживає окремо, шлюбні відносини між подружжям ОСОБА_6 остаточно припинились, спільного господарства сторони не ведуть, мають різні бюджети. Відповідач не допомагає своїм донькам.

При цьому, поділити кімнату АДРЕСА_1 , яка є об`єктом спільної сумісної власності в натурі - неможливо технічно, оскільки кімната має одне вікно, один вхід та її площа 16,7 кв.м. унеможливлює реальний поділ на чотирьох співвласників з огляду, встановленому ст. 47 ЖК України норму жилої площі на особу в розмірі 13,65 кв.м.

Враховуючи обставини, які склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що спільне володіння і користування спірним нерухомим майном є неможливим.

Разом з тим, відповідачу ОСОБА_4 належить кв. АДРЕСА_4 та 1/3 частки кв. АДРЕСА_5 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 320943740 від 24.01.2023 року).

Згідно з ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Відповідно до наданого позивачами звіту з незалежної оцінки оціночної (ринкової) вартості житлового приміщення, кімната гуртожитку, проведеного експертом з оцінки майна, Майнових прав та бізнесу на території України (сертифікат №1107) ОСОБА_7 затвердженого ПП «Експертно-діловим центром Лідер» від 05.02.2023, оціночна вартість нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , на дату оцінки становить 211700,00 грн. У розрахунку на 1 кв.м. 5681,61 грн. Таким чином, оціночна вартість 1/4 частки вказаного нерухомого майна на дату оцінки становить 52925,00 грн.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.6постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункту чи місцевості. Для її визначення за необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншим житлом.

Визначаючи розмір грошової компенсації, суд керувався вказаним звітом про оцінку майна, враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, відповідно до яких основним принципом цивільного судочинства, зокрема, є змагальність сторін.

24.03.2023 року позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області, грошову компенсацію за 1/4 частки нерухомого майна в сумі 53 000,00 грн. (квитанції №0.0..1, №0.0..1 та №0.0..1.).

З огляду на те, що частка відповідача, яка становить 1/4 у спільному майні очевидно є незначною, не може бути виділена в натурі, кімната є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно, припинення права власності на частину майна не завдасть істотної шкоди відповідачу, на його користь буде стягнута відповідна грошова компенсація, при цьому відповідач має у власності інші об`єкти нерухомості, тобто істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на його частку не вбачається, то суд вбачає наявність обставин, визначених п. 1-4 ч.1 ст.365 ЦК України, тому позов у частині припинення за відповідачем права на частку у спільному майні АДРЕСА_3 , підлягає задоволенню із визнанням за позивачами права власності на компенсовану частку.

У зв`язку з припиненням права власності ОСОБА_4 на 1/4 частку у зазначеному вище нерухомому майні з компенсацією її вартості, за позивачами слід визнати право власності по 1/3 частині за кожним на 1/3 частку вказаного спірного нерухомого майна.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову, шляхом припинення права власності відповідача ОСОБА_4 на 1/4 частини нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , визнання за позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 права власності по 1/3 частині за кожною у вказаному майні; та стягненням з позивачів на користь відповідача ОСОБА_4 грошової компенсації вартості його частки за рахунок коштів, у сумі 53000 грн. 00 коп., внесених позивачами на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в Миколаївській області.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становлять по 1074,00 грн. кожному.

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76,258,259,263-265, 352,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Виконкому Миколаївської міської ради про визначення часток співвласників у спільному майні, припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності задовольнити.

Визначити частки у праві спільної сумісної власності на кімнату АДРЕСА_1 , загальною площею 16,7 кв.м. рівними по 1/4 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , право власності на 1/4 частку кімнати №37 за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 16,7 кв.м., що належить ОСОБА_4 , в рівних частках по 1/3 за кожною, припинивши право власності ОСОБА_4 на вказану частку кімнати №37 за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 16,7 кв.м., призначивши йому грошову компенсацію, внесену ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , на депозитний рахунок суду у загальній сумі 53 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , РНОККПП: НОМЕР_4 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Виконкому Миколаївської міської ради, місцезнаходження вул. Адміральська, 20 м. Миколаїв, .

Суддя: І.О. Притуляк