РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2023 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.;

за участі: секретаря Лавріненко Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" про визнання умов договору нікчемними та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08.09.2022 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами визнати його право на виконання відповідачем ст.629 ЦПК України про обов`язковість виконання сторонами умов договору; зобов`язати відповідача припинити дії при невиконанні вимог комерційної пропозиції про термін дії договору, розділу 13.2 договору; визнати нікчемними умови всього публічного договору про постачання електроенергії, починаючи з дати його укладання 01.01.2019 року; стягнути на його користь з відповідача 30000 грн матеріальної шкоди за стягнуті з нього, позивача, кошти за судовим рішенням від 08.12.2020 року в справі 130/893/20, а також стягнути 70000 грн моральної шкоди за невиконання вимог договору. В обгрунтуванні позовних вимог вказав, що між сторонами укладено публічний договір від 01.01.2019 року щодо постачання електричної енергії. У ч.6 ст.633 ЦК України вказано, що умови публічного договору, які суперечать правилам, обов`язковим для сторін при укладанні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Рішенням суду від 08.12.2020 року в справі №130/893/20 з нього, позивача, стягнута заборгованість в розмірі 30000 грн за невиконання умов укладеного публічного договору. Порушеними є права, передбачені ст.629 ЦК України про обов`язковість виконання умов договору.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 30.09.2022 року відкрито провадження в даній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.

20.10.2022 року (згідно дати поштового відправлення) представником відповідача ТОВ "Енера Вінниця" подано до суду відзив на зазначений позов, згідно якого просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними та не обгрунтованими. Вказав, що ТОВ "Енера Вінниця" здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії (Постанова НКРЕКП від 14.06.2018 року №429 знаходиться у вільному доступі), починаючи з 01.01.2019 року. Відносини, пов`язані з постачанням електричної енергії регулюються Законом України "Про ринок електричної енергії" (далі Закон) та іншими нормативно-правовими актами, зокрема, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 (далі ПРРЕЕ), а також Кодексом комерційного обліку електричної енергії, що затверджено постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №311. Відповідач здійснює постачання електричної енергії до домоволодіння ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов публічного договору приєднання Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, за особовим рахунком № НОМЕР_1 . Факт наявності між сторонами вказаних договірних відносин доведено відповідачем у судах першої та апеляційної інстанції у справах №130/893/20 та №130/2553/19. Відповідні рішення та постанови судів містяться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, за посиланням номерів вказаних справ. Таким чином, факт укладення між сторонами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є безспірним, в силу вимог ст.82 ЦПК України, оскільки обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на положення ч.6 ст.633 ЦК України, згідно яких умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Так частина друга коментованої статті визначає, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Отже, позивач вважає, що умови публічного договору приєднання Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, за особовим рахунком № НОМЕР_1 , укладеного сторонами, відрізняються (не є однаковими) для всіх споживачів, зокрема по відношенню до самого позивача. Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, в розумінні статей 77 та 78 ЦПК України, на підтвердження вище зазначених обставин, що свідчить про необгрунтованість позовних вимог. Одночасно, твердження позивача про те, що умови публічного договору суперечать правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, спростовуються рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у зазначених вище справах, які набрали законної сили у встановленому законом порядку та за змістом доводять протилежне. Також відповідач наголосив, що в силу вимог ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Щодо заявленої позивачем моральної та матеріальної шкоди, представник відповідача зауважив, що позивач у своїй позовній заяві взагалі не зазначає у чому полягає моральна шкода, якими діями вона спричинена, причинно-наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди, а також вина відповідача. Також позивачем не надано жодного документа, який свідчить про розмір завданої моральної шкоди (а.с.14-19).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 23.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та додатково на підтвердження своїх вимог зачитав п.3.3, 3.4, 13.2 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що міститься в матеріалах справи (а.с.4-7). Також зауважив, що виконувати умови договору він не може, бо до теперішнього часу йому не направлено ані комерційної пропозиції, ні заяви-приєднання, тому він має знімати копії з тих документів, які відповідач надає до суду, але чомусь не направляє йому. Просив задоволити його позов у повному обсязі та винести рішення на підставі розділу 13 Договору та пояснень представника відповідача в судовому засіданні.

Представник відповідача ТОВ "Енера Вінниця" Топольницький А.Й. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні даного позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що договір з позивачем укладений належним чином у встановленому порядку шляхом приєднання позивача до умов договору у спосіб споживання електроенергії та оплату рахунків. Дані факти є безспірними і встановлені рішеннями суду у цивільних справах. З приводу твердження позивача щодо обов`язку постачальника надсилати споживачам заяви-приєднання, вказав, що воно є помилковим та не відповідає вимогам законодавства, оскільки відповідно до п.13 Перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії" фактом приєднання споживача до умов укладеного договору є вчинення будь-яких дій, зокрема, надання підписаної заяви-приєднання постачальнику, споживання електричної енергії будь-яких обсягів, оплата рахунків. Вказав, що ст.629 ЦК України відноситься до вимог договору, що укладений з позивачем, оскільки вимоги цієї статті застосовуються до укладення і виконання договорів. Зауважив, що на звернення у червні 2022 року позивача із заявою, останньому було надано примірник публічного договору із відповідними додатками з комерційною пропозицією і заявою-приєднанням.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та оцінивши надані учасниками справи докази, суд вважає, що позов підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ "Енера Вінниця" було укладено оскаржуваний договір постачання електроенергії постачальником електричних послуг (а.с.4-7), факт укладання якого 01.01.2019 року також визнано обома сторонами у справі в даному судовому засіданні.

У відповідності до п.1.1. розділу 2 вказаного договору постачальник ТОВ "Енера Вінниця" продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок останнього, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ч.1 ст.628 ЦК передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до положень ч.1,2,6 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до положень ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги включають, зокрема електропостачання.

Положеннями ч.4 ст.63 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Згідно вимог п.13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії", що набув чинності 01.01.2019 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин, фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, а саме: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Таким чином, згідно вказаних положень ст.215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів, зокрема, нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані правочини якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом; при цьому даною нормою цивільного закону передбачено можливість визнання судом лише дійсності нікчемного правочину у встановлених цим Кодексом випадках. Натомість оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 09.01.2019 року в справі №759/2328/16-ц, нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч.2 ст.215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".

Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 09.01.2019 року в справі №463/5896/14-ц, визначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15,16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 04.062019 року в справі № 916/3156/17.

З урахуванням викладеного вище, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення нікчемності умов всього публічного договір постачання електроенергії постачальником електричних послуг, починаючи з дати його укладення 01.01.2019 року, підлягають залишенню без задоволення, оскільки за викладеного позивачем обгрунтування підстав позову із посиланням на відповідні положення ч.6 ст.633 ЦК України нікчемність оспорюваного ним правочину передбачена даною нормою цивільного закону, що заздалегідь не становить потреби визнання його нікчемним з цих підстав судом у відповідності до застережень, встановлених ч.2 ст.215 ЦК України. Отже, виходячи з наведених вище правових висновків касаційного суду, звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом у цій частині вимог не є належним способом захисту прав та інтересів позивача.

При цьому, суд визнає безпідставною вимогу позивача ОСОБА_1 щодо визнання його права на виконання відповідачем у справі ТОВ "Енера Вінниця" вимог ст.629 ЦК України про обов`язковість виконання сторонами умов договору, оскільки за загальним правилом це право гарантовано саме даною нормою цивільного закону. Проте, у разі існування фактичних обставин, які на думку позивача в силу положень ч.6 ст.633 ЦК України визначають нікчемність даного правочину, це у відповідності до вказаних вимог ч.1 ст.216 ЦК України не передбачає створення для його сторін правових наслідків щодо виконання умов даного договору.

Також з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд визнає необгрунтованою вимогу позивача щодо зобов`язання відповідача припинити дії при невиконанні вимог комерційної пропозиції про термін дії договору, розділу 13.2 договору, оскільки у даному предметі спору заявлено вимогу протилежного по її суті змісту, а саме про припинення дій із вчинення бездіяльності, при цьому не аргументовано, які власне дії відповідача оспорені щодо припинення або щодо їх вчинення.

Згідно п.13.2 укладеного сторонами договору, він укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набуває чинності з дати подання Споживачем заяви-приєднання. Умови цього Договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної Споживачем у заяві-приєднанні.

Аналогічні положення також містяться у Типовому договорі про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Разом з тим, доводи позивача стосовно початку виконання умов договору та строку його дії згідно п.13.2 виключно на підставі відповідних відомостей в комерційній пропозиції та заяві-приєднанні є на думку суду помилковими.

Так, згадуваним позивачем рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.12.2020 року в справі №130/893/20, залишеного без змін постановою Віницького апеляційного суду від 03.03.2021 року, відомості про які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень і текст яких у відповідності до вимог ч.3 ст.6 Закону України "Про доступ до судових рішень" може використовуватись судом при здійсненні судочинства, встановлено обставини того, що фактичне споживання ОСОБА_1 відповідних обсягів електричної енергії з 01.01.2019 року та наявність відкритого на її ім`я особового рахунку (п.3.2.13 Правил) свідчить про його приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що був розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ "Енера Вінниця", як з постачальником за регульованим тарифом, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання, оплати електричної енергії, відкриття особового рахунку (п.3.2.13 Правил). Також вказаною постановою суду апеляційної інстанції встановлено, що чинна редакція Закону України "Про ринок електричної енергії" не встановлює обов`язок постачальника універсальних послуг, тобто позивача у вказаній справі (ТОВ "Енера Вінниця"), надсилати побутовим споживачам заяви-приєднання, а підписання споживачем такої заяви-приєднання не є виключною умовою для приєднання до умов Договору постання універсальних послуг; здійснивши факт споживання електричної енергії та оплату виставлених рахунків, відповідач у належній формі приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312.

Згідно п.п.3.1.5 п.3.1 розділу ІІІ вказаних Правил електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам до укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на своїх офіційних веб-сайтах та на сайті Регулятора.

Відповідно до п.п.3.1.7 п.3.1 розділу ІІІ даних Правил договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.

У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку.

Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі.

При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.

Так, правовий аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів визначає, що комерційна пропозиція розробляється електропостачальником до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який пропонується споживачам до укладення. Тобто, отримання споживачем комерційної пропозиції передбачено заздалегідь до безпосереднього укладення договору, так як його укладення у паперовій формі передбачено у разі, якщо згоду на його укладення сторонами досягнуто на інших умовах, відмінних від розміщеної на офіційному сайті комерційної пропозиції.

Втім, приєднання позивачем ОСОБА_1 до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг у вказаний спосіб споживання та оплати використаної електричної енергії має ознаки добровільного укладення даного договору на запропонованих умовах, включаючи умови комерційної пропозиції, щодо відсутності розміщення якої на офіційному сайті відповідача, а також щодо власної незгоди із запропонованими умовами постачання електричної енергії, що могло б становити підставу укладання договору та додатку до нього щодо комерційної пропозиції у письмовій формі, позивачем не вказано в обгрунтуванні заявлених позовних вимог та не доведено жодними доказами.

З урахуванням наведеного, позов у цій частині вимог також підлягає залишенню без задоволення.

У відповідності до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Так, вимогу позивача ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь з відповідача ТОВ "Енера Вінниця" 30000 грн матеріальної шкоди, спричинення якої ним пов`язано із стягненням з нього на користь даного товариства грошових коштів рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.12.2020 року в справі №130/893/20, суд визнає необгрунтованою, так як під час розгляду вказаної цивільної справи судом в межах власного права не встановлено обставин нікчемності укладеного сторонами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 року, прострочену заборгованість за яким в сумі 29648,64 грн стягнуто вказаним судовим рішенням, та не застосовувались правові наслідки саме його нікчемності, обставини чого також не доводились самим ОСОБА_1 у вказаному судовому розгляді, що не становить підстав визначення неправомірності такого стягнення на вимогу ТОВ "Енера Вінниця" у іншому судовому провадженні, тобто у даній цивільній справі, лише за умов встановлення неправомірності чого та причинно-наслідкового зв`язку з винними діями заподіювача шкоди можливо визначити підстави відшкодування оспорюваної матеріальної шкоди.

Також судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не обгрунтовано певних умов договору, невиконання яких відповідачем ним вказано підставою відшкодування оспорюваної моральної шкоди в сумі 70000 грн, а також не вказано у чому безпосередньо для нього полягає дана моральна шкода, чим не довільна вказівка її заподіяння, не надано розрахунку заявленого розміру її відшкодування, та не представлено належних та допустимих доказів на виконання власного процесуального обов`язку доведення перед судом обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, за відсутності підстав звільнення від їх доказування.

Таким чином, суд доходить висновку, що правові підстави для застосування у даному випадку положень статей 1166, 1167, 1172 ЦК України та відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 30000 грн та моральної шкоди в розмірі 70000 грн, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, у зв`язку з чим позов у цій частині вимог задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного суд визначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Енера Вінниця" у даній цивільній справі слід залишити без задоволення в повному обсязі.

Оскільки позивач ОСОБА_1 з визначених законом підстав при подачі позову за предметом спору про захист прав споживачів звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.22, 23, 202, 203, 215, 216, 525, 526, 628, 629, 633, 634, 714, 901, 1166, 1167, 1172 ЦК України, ст.12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.63, п.13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії", ст.3, 4, 5, 10, 13, 19, 23, 27, 48, 51, 76, 82, 89, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" щодо визнання права позивача на виконання відповідачем ст.629 ЦК України про обов`язковість виконання сторонами умов договору; зобов`язання відповідача припинити дії при невиконанні вимог комерційної пропозиції про термін дії договору, розділу 13.2 договору; визнання нікчемними умови всього публічного договору, починаючи з дати його укладання 01.01.2019 року, про постачання електричної енергії; стягнення з відповідача 30000 гривень матеріальної шкоди на користь позивача за стягнуті з останньгого кошти за судовим рішенням від 08.12.2020 року в справі №130/893/20, а також стягнення 70000 грн моральної шкоди за невиконання вимог договору відмовити.

Судові витрати із сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Повне судове рішення складено 20.11.2023 року.

Суддя Вернік В.М.