Справа № 214/4140/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 жовтня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Петренко К.І.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав, припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів, суд -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , уточнивши який, просить: позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову наведено наступне. ОСОБА_2 , з 2014 року по квітень 2022 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народився син ОСОБА_4 . Місце проживання дитини ОСОБА_4 , зареєстровано разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Періодично вони з відповідачкою та сином, проживали у його матері ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . Мати дитини, тобто відповідачки ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , однак фактично мешкала з ним та сином. У зв`язку з війною в Україні, в квітні 2022 року він пішов в Збройні Сили України добровольцем боронити Українську землю. Відповідачка ОСОБА_3 з їх сином ОСОБА_4 мешкала у його квартирі разом з його батьком ОСОБА_7 . У той час коли він був на війні, відповідачка ОСОБА_3 стала вести аморальний спосіб життя, вживати алкоголь, не з`являлася додому на ніч, через це їх син ОСОБА_4 фактично був під доглядом його батька ОСОБА_7 . Згодом відповідачка ОСОБА_3 взагалі залишила їх сина ОСОБА_4 на його батька, а саме жила зі своїми неблагополучними товаришами. Так сталось, що його батько ОСОБА_7 захворів, через, що не зміг доглядати його сина ОСОБА_4 , тобто свого онука, був на стаціонарних лікуваннях. Сусіди скаржилися та телефонували його матері, що відповідачка ОСОБА_3 залишає сина ОСОБА_4 одного вдома, без догляду, дитина постійно плаче. Його мати ОСОБА_5 в грудні 2022 року забрала сина ОСОБА_4 , тобто свого онука, жити до себе за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично дитина мешкає та виховується його матір`ю й по цей день, у зв`язку з тим, що він мобілізований на військову службу до в/ч НОМЕР_1 . Мати дитини ОСОБА_3 з грудня 2022 року з дитиною не проживає, участі у вихованні сина не приймає, що підтверджено актом від 05.04.2023 вих. №391/02-10 обстеження умов засвідченого уповноваженою особою Гречаноподівської сільської ради. За результатами обстеження місця проживання дитини Службою у справах дітей Гречаноподівської сільської ради, актом від 03.04.2023 було встановлено, що дитина ОСОБА_4 , проживає з бабусею ОСОБА_5 , у дитини є окрема кімната, облаштована усім необхідним: ліжко, шафа, іграшки, одяг, книжки. В будинку охайно, тепло, наявні продукти харчування для дитини, житло забезпечено необхідними речами. Відповідно повідомлення Служби у справах дітей виконавчого комітету Гречаноподівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області слідує, що дитина ОСОБА_4 , проживає з бабусею ОСОБА_5 . Батько дитини перебуває у лавах Збройних Сил України, а мати ОСОБА_3 не проживає з дитиною з грудня місяця та не виконує свої батьківські обов`язки. Вихованням дитини займається бабуся ОСОБА_5 . З характеристики сусідів з місця мешкання ОСОБА_3 , слідує, що за час проживання останньої встановлено те, що вона вела непутящий спосіб життя. Після призову її чоловіка ОСОБА_2 у ЗСУ в квітні 2022 року, вона не доглядає їх спільну дитину, весь час відсутня, дитину залишає одну вдома. Коли з`являється до додому, то є брудна, в нетверезому стані, в присутності неадекватних людей чоловічої статі. Сусіди вимушені були звертатися за допомогою до бабусі дитини зі сторони батька дитини, для вирішення питання догляду за дитиною, яка постійно знаходиться вдома сама, без нагляду дорослих, голодним і не одягнутим, кинутим матір`ю напризволяще. З грудня 2022 року по сьогодні онук з бабусею. Через вище наведені події, його мати - ОСОБА_5 повідомили командира його військової частини, у зв`язку з чим йому було надано декілька днів відпустки для вирішення питання про подальше місце знаходження дитини. Коли він приїхав додому, він розшукував відповідачку ОСОБА_3 , щоб поговорити з нею та наполягти, щоб вона забрала їх сина ОСОБА_4 й виховувала його належним чином, турбувалась про нього, займалась його вихованням. Через спільних знайомих йому вдалось її розшукати, і він був дуже здивований, оскільки за цей період поки він був у ЗСУ, вона жила своїм життям і фактично стала п`яничкою, брудною, тіло та одяг з неприємним запахом, волосся та одяг брудні, неохайна. Була з особами чоловічої статі, які також брудні та з неприємним запахом. Він був вкрай здивований та зрозумів, що не може довірити дитину такій «горе матері». Відповідачка ОСОБА_3 ще має дітей від інших чоловіків. Діти з нею не мешкають, а вихованням дітей займається батько та бабуся. Відповідачка ОСОБА_3 не працює та весь цей час живе за кошти, які отримує від нього в рахунок аліментів на утримання їх сина ОСОБА_4 , який фактично живе з його матір`ю та перебуває на повному його утриманні. Тоді як, у примусовому порядку з нього стягуються аліментів через відділ ДВС. Отже, у зв`язку з вище наведеним слідує, що відповідачка ОСОБА_11 повністю самоусунулась від виконання своїх материнських обов`язків щодо їх малолітнього сина ОСОБА_4 , що є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Мати дитини, яка не має місця проживання, яка є безхатько, офіційно не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, залишала малолітнього сина одного, не може дитині дати гарний приклад для життя, а тому позбавлення її батьківських прав це буде саме спосіб захисту інтересів дитини, який в житті дитини надасть позитивний результат. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як визначено частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 150, 151 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктів 2-4 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, с хронічними алкоголіками або наркоманами. Тлумачення змісту цих норм дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, з вище наведеного слідує та підтверджується належними доказами, які залучено до позовної заяви, що відповідачка ОСОБА_3 , будучи повнолітньою, дієздатною особою, усвідомлюючи свій обов`язок щодо належного виховання сина ОСОБА_4 , не приймає участі у його житті, піклуванні про фізичний та духовний розвиток дитини, стан здоров`я, самоусунулася від реалізації своїх батьківських прав та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, самоусунулася від будь якого спілкування з дитиною, участі у вихованні не бере, матеріально не забезпечує, долею, життям та здоров`ям сина не цікавиться, не проявляє інтересу до внутрішнього світу своєї дитини. Вказане свідчить про злісне ухилення ОСОБА_3 від реалізації наданих їй прав та виконання покладених на неї обов`язків щодо малолітнього сина - ОСОБА_4 . Тому, виходячи з найкращих інтересів дитини, враховуючи, що така поведінка відповідачки ОСОБА_3 є системною, вважає, що у суду є всі законі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_4 . Судовим наказом Саксаганського районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.06.2020 (справа №214/3833/20) з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04.06.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з чим, на підставі заяви ОСОБА_3 Саксаганським відділом ДВС 25.09.2020 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4, що підтверджено постановою про відкриття виконавчого провадження. Відповідно звіту про здійснення відрахувань та виплати військовою частиною НОМЕР_1 слідує, що з грудня 2022 по квітнень 2023 ОСОБА_3 отримали від нього аліменти в розмірі 75230,33 грн, які остання витрачає на алкогольні напої для себе та своїх друзів. Крім того, що він сплачує аліменти відповідачці, я також надсилає кошти й своїй матері ОСОБА_5 , за які вона купує його сину їжу, одяг, іграшки, ліки, тощо. В травні 2023 року ним до Виконавчого комітету Інгулецької районної ради в особі органу опіки та піклування, було направлено заяву про здійснення перевірки щодо цільових аліментів отриманих ОСОБА_3 на малолітню дитину, наразі розгляд цієї заяви триває. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до пункту 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. 3 аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження та підстави припинення сплати аліментів. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частини другої статі 18 СК України, бідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. "Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримав однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, ти з ким батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору прошу суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Згідно з частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. До позовної заяви долучені належні та допустимі докази про те, що син ОСОБА_4 , проживає разом з його матір`ю (оскільки у даний час перебуває у збройних силах України), тобто має місце зміна обставин, що впливають на стягнення аліментів з нього на користь відповідачки ОСОБА_3 . Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачці аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду. Відповідно до статей 165 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. України визначено, що при визначенні розміру Статтею 182 Сімейного кодексу аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, оскільки відповідачка є фізично здоровою та працездатною, інших утриманців не має, тому також є підстави для стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу).

Ухвалою суду від 04.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 04.10.2023 року позов підтримала повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання 30.10.2023 року позивач не з`явився, представник позивача подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавала, відзиву не подавала, у зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.

Представник третьої особи виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити за їх відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Допитана у судовому засіданні 04.10.2023 року у якості свідка ОСОБА_5 показала, що позивач ОСОБА_2 доводиться їй сином. Відповідачку знає десь 9-10 років, як вона жила з її сином. Вони жили за адресою: АДРЕСА_4 . Сторони мають дитину - сина ОСОБА_4 . З квітня 2022 року її син ОСОБА_2 перебуває в лавах ЗСУ, з грудня 2022 року дитина проживає разом з нею, свідком. До грудня 2022 року онук жив з відповідачкою. Вона, свідок, на вихідні забрала онука до себе, але відповідачка нічого не робила щоб забрати сина. Іноді відповідачка телефонувала, але судячи по розмові, була нетверезому стані. Відповідачка не приймає участі у вихованні дитини. Вона, свідок, не чинила перешкод для зустрічей матері та дитини. Їй, свідку, відомо, що у ОСОБА_3 свого житла немає. Якось вона, свідок, бачила ОСОБА_3 в районі пл. Горького у м. Кривому Розі у нетверезому стані, вкрай неохайною.

Допитана у судовому засіданні 04.10.2023 року у якості свідка ОСОБА_12 показала, що позивача ОСОБА_2 знає з дитинства, він є її сусідом. Відповідачка цивільна дружина позивача, вони мають дитину - сина ОСОБА_4 . Вона, свідок, часто бачила відповідачку у нетверезому стані. ОСОБА_2 на даний час перебуває у ЗСУ, а відповідачка не проживає за їх адресою. Дитина проживає разом з бабусею, матір`ю позивача.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: довідка (а.с. 8), посвідчення (а.с.9), довідка Новаком (а.с. 10), свідоцтво про народження (а.с. 11), акт обстеження умов проживання (а.с.12), акт обстеження місця проживання (а.с. 13), талон повідомлення (а.с. 14,15), повідомлення (а.с. 16), характеристика (а.с. 17), судовий наказ (а.с. 18), постанова про відкриття провадження (а.с. 19), звіт про здійснення відрахування та виплати (а.с. 20), заява (а.с. 21), рішення (а.с. 69-70).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: довідку (а.с. 8), посвідчення (а.с.9), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме те, що позивач служить в лавах ЗСУ.

Суд вважає належним доказом: свідоцтво про народження (а.с. 11), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме те, що сторони є батьками дитини ОСОБА_4 .

Суд вважає належними доказами: довідку ОСОБА_13 (а.с. 10), акт обстеження умов проживання (а.с.12), акт обстеження місця проживання (а.с. 13), повідомлення (а.с. 16), характеристику (а.с. 17), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме проживання дитини разом з позивачем та його матір`ю, та те що відповідачка не приймає участі у вихованні дитини.

Суд вважає належними доказами: судовий наказ (а.с. 18), постанову про відкриття провадження (а.с. 19), звіт про здійснення відрахування та виплати (а.с. 20), заяву (а.с. 21), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме те, що з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини.

Суд вважає належним доказом: рішення (а.с. 69-70), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Суд вважає належним доказом: талони повідомлення (а.с. 14,15), так як ці докази стосуються обставин справи.

Суд вважає належними доказами показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме те, що відповідачка не займається вихованням дитини ОСОБА_4 .

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази та показання свідків, які визнані належними та допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази та показання свідків, які визнані допустимими та належними, є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сторони по справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що вбачається зі свідоцтва про народження (а.с.11).

Дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з грудня 2022 року проживає з матір`ю позивача - ОСОБА_5 , оскільки позивач мобілізований на військову службу, та знаходиться на утриманні позивача. Відповідачка на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться станом здоров`я та розвитком, не піклується про його фізичний і духовний розвиток. Вказані обставини встановлені характеристикою, довідкою, актами, поясненнями позивача, викладеними у змісті позову, показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_12 (а.с.12,13, 16,17).

З квітня 2022 року позивач перебуває в лавах ЗСУ, що підтверджується довідкою та посвідченням (а.с. 8,9).

Судовим наказом Саксаганського районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.06.2020 (справа №214/3833/20) з позивача стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04.06.2020 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 18).

Саксаганським відділом ДВС 25.09.2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4, що підтверджено постановою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 19).

Відповідно до звіту про здійснення відрахувань та виплат військовою частиною слідує, що з грудня 2022 року по квітнень 2023 року ОСОБА_3 отримала від позивача аліменти в розмірі 75 230,33 грн. (а.с. 20).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, СК України, Законом України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною другою статті157 СК України, передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року (з наступними змінами), предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Пунктом 16 Постанови пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

В силу ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. У пункті 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Такого висновку дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11).

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 тривалий час з сином не бачиться, його вихованням та утриманням не займається, життям дитини не цікавиться, та не приділяє щонайменшої батьківської турботи по відношенню до свого малолітнього сина.

Тому суд приходить до переконання, що маються підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно сина ОСОБА_4 , , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і таке рішення захистить дитину, забезпечить належну реалізацію її прав і свобод.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 ч.2 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, а відповідачка участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернувся за захистом прав дитини до суду.

Відповідно до ч.2 ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

З урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом встановлено, що на даний час малолітній син ОСОБА_4 , проживає разом з матір`ю позивача - ОСОБА_5 , оскільки батько дитини - позивач по справі, мобілізований на військову службу, що не спростовано відповідачкою.

Отже, беручи до уваги, що аліменти - це кошти, покликані забезпечити утримання дитини та є власністю дитини, а малолітній син ОСОБА_4 , проживає разом з матір`ю позивача - ОСОБА_5 , оскільки батько дитини - позивач по справі, мобілізований на військову службу, що вказує на відсутність підстав для подальшого стягнення аліментів з позивача на його утримання на користь відповідачки.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачці аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у матері платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 13 червня 2023 року.

Таким чином, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.12 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2 147 грн. 20 коп.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, тому він підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 141, 150, 155, 157, 164, 165, 180-182, 188, 191 СК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), третя особа: Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради ( м. Кривий Ріг, пл. Гірницької Слави,1) - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стягнутих на підставі судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.06.2020 року справа №214/3833/20, - з 13 червня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.06.2023 року і до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 2 147 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

На підставі ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов