Справа № 685/508/21
Провадження № 2/685/5/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Таранської Т.О.,

представника відповідача Панькової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В :

20 квітня 2021 року адвокат Коневалик А.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», в якому зазначив, що 07 січня 2021 року біля 10 год. 30 хв. на автодорозі Р-48 сполученням Білогір`я Кам`янець-Подільський поблизу смт Базалія Теофіпольського району Хмельницької області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-2109 ( НОМЕР_1 ), не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечної швидкості руху, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем Skoda Octavia (СВ233ЛР) під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ-2109 ( НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 , 1985 року народження, від отриманих тілесних ушкоджень помер в приміщенні Теофіпольської ЦРЛ, пасажирки цього ж автомобіля ОСОБА_4 , 1990 року народження, від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди, а ОСОБА_5 , 2011 року народження, отримала тяжкі тілесні ушкодження та була госпіталізована до Теофіпольської ЦРЛ.

Винуватцем зіткнення визнаний водій автомобіля ВАЗ-2109 ( НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 , проте кримінальне провадження № 0000007 від 07 січня 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, було закрите на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з смертю підозрюваного ОСОБА_2 , згідно постанови прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Хмельницької обласної прокуратури Галишука О.В. від 29 квітня 2021 року.

Позивачем заявлена вимога стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта», як страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно полісу № АО/6919306 від 20 січня 2020 року, яким керував винуватець ДТП, на користь позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , страхове відшкодування, пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 36000,00 грн., страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, в розмірі 216000,00 грн., всього в сумі 252000 грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 9000 грн.

Крім того, 31 травня 2021 року адвокат Коневалик А.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду ще з одним позовом про стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» по тому самому страховому випадку, на користь позивачки, яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_5 , страхового відшкодування, пов`язаного з стійкою втратою працездатності в розмірі 108000,00 грн., страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою в розмірі 5400,00 грн., всього в сумі 113400 грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Справи за обома позовами об`єднані в одне провадження.

Від позивачки та її представників надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачем письмових відзивів не направлено, в ході судового розгляду представник позовних вимог не визнала та пояснила, що спір врегульований, страхове відшкодування виплачене за тими реквізитами, які були надані представником позивачки, інших реквізитів вони не мали.

Заслухавши доводи учасників та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон № 1961-VI) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Згідно ст.ст. 6, 22, 23 Закону № 1961-VI, в разі настання страхового випадку, тобто дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є, зокрема, шкода, пов`язана з стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичною болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, яка пов`язана зі смертю потерпілого, до якої відносяться виплати утриманцям померлого та відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Згідно полісу № АО/6919306 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 січня 2020 року, ОСОБА_2 було застраховано цивільно-правову відповідальність в ПАТ «НАСК «Оранта», як власника (володільця) автомобіля ВАЗ-21093 з номерним знаком НОМЕР_1 на строк з 21 січня 2020 року до 20 січня 2021 року включно.

Відповідно до постанови прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Хмельницької обласної прокуратури Галишука О.В. від 29 квітня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000007 від 07 січня 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 07 січня 2021 року близько 10 год. 30 хв. в світлу пору доби, під час ожеледиці та опадів у вигляді снігу, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-2109 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , ходова частина якого перебувала у несправному стані внаслідок встановлення на задню вісь автомобіля різних шин (морозостійкі і неморозостійкі; різних моделей з різними малюнками протектора) та значному експлуатаційному зношуванні протектора заднього лівого колеса, наявності тріщин на боковинах задніх коліс, чим грубо порушено вимоги п.п. 31.4.5 (а, б, г) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року, не дотримуючись вимог п. 1.3 ПДР, яким передбачено обов`язок водія, як учасника дорожнього руху, знати і неухильно виконувати вимоги ПДР, рухався зі швидкістю близько 60 км/год автодорогою Р-48 сполученням Кам`янець-Подільський Білогір`я в напрямку від смт Базалія до смт Теофіполь за межами населеного пункту, не дотримуючись вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також загрозу життю і здоров`ю громадян, а саме діючи з необережністю, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, продовжуючи рух за кермом вищевказаного автомобіля із зазначеною швидкістю, по своїй смузі руху, достовірно знаючи, що проїзна частина перебуває у слизькому стані, на 125 км + 600 м. вищевказаної дороги, в порушення вимог п. 12.1 ПДР не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним і, як наслідок, допустив занос автомобіля та втратив над ним контроль.

В результаті чого автомобіль ВАЗ-2109 ( НОМЕР_1 ), який перебував у некерованому стані, виїхав на зустрічний напрямок руху, де правою боковою частиною транспортного засобу зіткнувся із передньою частиною автомобіля Skoda Octavia (СВ233КР) під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку в межах своєї смуги руху.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ-2109 ( НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 та пасажирка ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, які призвели до їх смерті, інша пасажирка автомобіля ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому нижньої третини діалізу правої стегнової кістки зі зміщенням, рани м`яких тканин в його проекції, що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання), та інші легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до пунктів 26.1, 26.2 ст. 26 Закону № 1961-VI, шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим наслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить в разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 визнана дитиною з інвалідністю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у вищезазначеному ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, що підтверджується корінцем медичного висновку № 10 на дитину (підлітка)-інваліда з дитинства у віці до 18 років від 22 квітня 2021 року Комунального некомерційного підприємства «Теофіпольська багатопрофільна лікарня» Теофіпольської селищної ради, їй призначена індивідуальна програма реабілітації.

За таких обставин вимога до ПАТ «НАСК «Оранта» про страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з стійкою втратою працездатності, є правомірною.

Мінімальна заробітна плата у місячному розмірі у січні 2021 році, згідно Закону України «Про Державний бюджет України у 2021 році», становить 6000 гривень, розмір страхового відшкодування потерпілій ОСОБА_5 за шкоду, пов`язану з стійкою втратою працездатності, становить, відповідно 108000 грн.

Статтею 26-1 Закону № 1961-VI визначено, що страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкоджень здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тому моральна шкода потерпілій ОСОБА_5 в сумі 5400,00 грн., розрахована як 5-тивідсоткова частка страхового відшкодування витрат за шкоду, пов`язаних з стійкою втратою працездатності, також підлягає відшкодуванню.

Пунктами 27.1 та 27.2 Закону № 1961-VI передбачено виплату страхового відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, якщо смерть потерпілого настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди протягом одного руку після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування утриманцями одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Частиною першою статті 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Батьками малолітньої потерпілої ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , загиблі внаслідок ДТП, факт їх смерті підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно.

За таких обставин малолітня потерпіла ОСОБА_5 має право на отримання страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю матері ОСОБА_4 внаслідок ДТП, як її утриманець, в розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, що становить 216000,00 грн., тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-VI визначено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям. Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пунктом 27.5 даної статті передбачена можливість відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, у вигляді одноразової виплати.

Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 72000 грн., який підлягає виплаті рівними частинами доньці загиблої ОСОБА_4 ОСОБА_5 , позивачці, та її матері ОСОБА_1 , законному представнику позивачки у даній справі.

Позивачкою заявлена вимога стягнення моральної шкоди лише на користь малолітньої доньки загиблої в розмірі 36000 грн., яка підлягає до стягнення.

Таким чином, до виплати потерпілій ОСОБА_5 , в якості страхового відшкодування за наслідками ДТП підлягають наступні платежі: шкода, пов`язана з стійкою втратою працездатності, в сумі 108000 грн., моральна шкода, як потерпілій в ДТП, в сумі 5400 грн., виплати у зв`язку з втратою годувальника в сумі 216000 грн., моральна шкода, пов`язана зі смертю матері, в сумі 36000 грн.

В ході судового розгляду справи за позовом від 20 квітня 2021 року з вимогою стягнення шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, в сумі 216000 грн. та моральної шкоди, пов`язаною зі смертю матері, в сумі 36000 грн., ще до об`єднання двох позовів в одне провадження, представники сторін уклали мирову угоду (т. 1 а.с. 68), у затвердженні якої судом було відмовлено згідно ухвали від 28 жовтня 2021 року. Підставою для відмови у затвердженні мирової угоди стало те, що одержувачем страхового відшкодування була визначена не позивачка ОСОБА_1 або малолітня потерпіла ОСОБА_5 , а третя особа інший представник позивачки ОСОБА_7 , крім того, у мировій угоді сторони визначилися щодо сплати частини страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку з смертю ОСОБА_4 її матері ОСОБА_1 , хоча такої вимоги не було заявлено і вона не була предметом спору (т. 1 а.с. 71).

24 грудня 2021 року представник позивачки адвокат Коневалик А.В. звернувся до суду з заявами про залишення позовів без розгляду, мотивуючи їх тим, що між позивачем та відповідачем спір врегульовано у позасудовому порядку, в зв`язку з чим відсутній спір, який є предметом спору (т. 1 а.с. 82, 167).

Ухвалами суду від 29 грудня 2021 року розгляд заяв представника позивачки про залишення позовів без розгляду було відкладено, змінено порядок розгляду справ на спрощене провадження з викликом учасників для з`ясування обставин позасудового врегулювання спору (т. 1 а.с. 83, 170).

Представником відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» надані суду копії платіжних доручень від 23 грудня 2021 року №№ 66993 та 66994, згідно яких ПАТ «НАСК «Оранта» сплатила ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 240000,00 грн. та 113400,00 грн., призначенням платежів є угода про припинення зобов`язання переданням відступного від 13 грудня 2021 року (т. 1 а.с. 108, 188).

26 травня 2022 року обидва позови були об`єднані в одне провадження.

Також в ході судового засідання 26 травня 2022 року позивачка ОСОБА_1 зазначила, що вона з січня по травень 2022 року отримала від своїх представників грошові перекази на свою банківську картку по 10-15 тисяч гривень, всього отримала суму страхового відшкодування в розмірі близько 240-250 тисяч гривень. Після ознайомлення з платіжними дорученнями про перерахування від страхової компанії страхового відшкодування на загальну суму 353400 грн. зазначила, що під час спілкування з адвокатами вони їй пояснили, що їх гонорар за послуги становить становить 30 % від суми отриманого страхового відшкодування.

Перед наступним судовим засіданням 28 червня 2022 року від позивачки надійшла заява, якою вона доводить до відома суду, що страховку в сумі 254000 грн. отримала повністю, претензій до «Автопомічі» не має, «свої 30 % забрали» (т. 1 а.с. 189).

Ухвалою суду від 28 червня 2022 року, в порядку ч. 4 ст. 13 ЦПК України було залучено до участі в справі Теофіпольську селищну раду, як орган опіки та піклування, для захисту прав, свобод та інтересів малолітньої позивачки ОСОБА_5 та, відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, було витребувано від відповідача копію угоди про припинення зобов`язання переданням відступного.

З текстів наданих угод встановлено, що 13 грудня 2021 року між відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» та позивачкою ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник ОСОБА_8 , були укладені дві угоди про припинення зобов`язання переданням відступного за страховим випадком, що мав місце 07 січня 2021 року за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ-2109 ( НОМЕР_1 ) за полісом № АО/6919306 (т. 1 а.с. 211, 213).

Відповідно до умов однієї угоди (за позовом від 20 квітня 2021 року) сторони встановили, що загальна сума страхового відшкодування становить 240000 грн., з яких відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника ОСОБА_5 , в сумі 216000 грн., відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_5 , в сумі 12000 грн. та відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , в сумі 12000 грн.

За умовами другої угоди (за позовом від 31 травня 2021 року) сторони встановили, що загальна сума страхового відшкодування становить 113400 грн., з яких шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності ОСОБА_5 , в сумі 108000 грн. та відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_5 , в сумі 5400 грн.

Пунктом 3 обох угод визначено, що після сплати страховиком законному представнику потерпілої передбачених у пункті 1 угоди сум, на банківські реквізити одержувача ОСОБА_7 до 25 грудня 2021 року, сторони вважають припиненими зобов`язання щодо відшкодування ОСОБА_5 втрати годувальника та моральної шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_4 , стійкої втрати працездатності та моральної шкоди, яка обрахована з розміру відшкодування стійкої втрати працездатності.

Позивач, згідно пунктів 4 обох угод, після виконання умов цієї угоди зобов`язується подати заяви про залишення позову без розгляду у зв`язку з відсутністю предмету спору та понести судові витрати самостійно.

Платіжними дорученнями від 23 грудня 2021 року №№ 66993 та 66994 перераховано ОСОБА_7 , відповідно, 240000,00 грн. та 113400,00 грн., всього на суму 353400 грн., призначенням обох платежів є угода про припинення зобов`язання переданням відступного від 13 грудня 2021 року (т. 1 а.с. 212, 214).

Проте, з наданої за клопотанням позивачки ПриватБанком виписки за договором, фактично ОСОБА_1 було перераховано лише 247380,00 грн. п`ятнадцятьма платежами за період з 28 грудня 2021 року по 01 червня 2022 року, а саме: 28 грудня 2021 року 9380,00 грн., 30 грудня 2021 року 10000,00 грн., 13 січня 2022 року 10000,00 грн., 14 січня 2022 року 10000,00 грн., 03 лютого 2022 року 15000,00 грн., 04 лютого 2022 року 12000,00 грн., 09 лютого 2022 року 13000,00 грн., 22 лютого 2022 року 13000,00 грн., 23 лютого 2022 року 15000,00 грн., 03 травня 2022 року 10000,00 грн., 04 травня 2022 року 10000,00 грн., 26 травня 2022 року 30000,00 грн., 27 травня 2022 року 30000,00 грн. та 31 травня 2022 року 30000,00 грн. (т. 2 а.с. 9-10).

Судом двічі направлялися запити ОСОБА_7 , який отримав страхове відшкодування, про надання доказів перерахування ОСОБА_9 решти суми отриманих коштів, проте поштові повідомлення були повернені суду без вручення через відсутність одержувача за вказаною адресою.

Внаслідок відсутності доказів надходження позивачці коштів страхового відшкодування у повній сумі, ухвалою суду від 22 березня 2023 року були частково задоволені заяви представника позивачки ОСОБА_8 про залишення позовів без розгляду, позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду в частині стягнення шкоди в сумі 247380,00 грн., продовжено розгляд справи в частині її вимог про відшкодування шкоди в сумі 118020,00 грн. та витрат на правову допомогу.

Порядок виплати страхового відшкодування визначений Законом № 1961-VI. Так, відповідно до п. 36.4 ст. 36 даного Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Тобто виплата страхового відшкодування іншій особі, ніж потерпілий, не передбачена взагалі.

Незважаючи на такі чіткі і однозначні вимоги законодавства, представник позивачки та відповідач в угодах про припинення зобов`язання переданням відступного порушили вимогу п. 36.4 ст. 36 Закону № 1961-VI, тому частина суми страхового відшкодування, яка не надійшла фактично малолітній потерпілій ОСОБА_5 або її законному представнику ОСОБА_1 , підлягає стягненню з відповідача.

Той факт, що позивачка ОСОБА_1 у виданій довіреності, посвідченій 09 березня 2021 року старостою Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Ткачук К.В. за № 13, надала своєму представнику ОСОБА_7 право на отримання належної їй грошової компенсації за спричинену шкоду без обмежень у їх розмірі для подальшої передачі або перерахування їх довірительці (т. 1 а.с. 19, 135), суд до уваги не приймає, оскільки вищезазначеною нормою Закону не передбачене право потерпілого або іншій особі, яка має право на отримання страхового відшкодування, передавати це право іншій особі.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що ОСОБА_7 є особою, яка надає послуги з ремонту пошкодженого майна, або сплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, здійснював лікування потерпілих та надавав інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Так як в матеріалах справи відсутні докази, які конкретно з страхових платежів, право на отримання яких має ОСОБА_5 , не було виплачено в повному обсязі, тому суд вважає за доцільне недоотриману суму страхового відшкодування в розмірі 118020,00 грн. розділити пропорційно від розміру позовних вимог: 29,56 % - шкода, пов`язана з стійкою втратою працездатності; 1,48 % - моральна шкода як потерпілій в ДТП; 59,11 % - виплати у зв`язку з втратою годувальника; 9,85 % - моральна шкода, пов`язана зі смертю матері.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу, в разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Пунктом 1 частини 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правову допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат позивачкою були надані договори про надання професійної правничої (правової) допомоги № 254/4118 від 15 січня 2021 року (за позовною заявою від 20 квітня 2021 року) та № ЗД4/4119 від 15 січня 2021 року (за позовною заявою від 31 травня 2021 року), укладених між адвокатським об`єднанням «Автопоміч» та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 20, 21, 136, 137).

Разом з обома позовними заяви суду надані детальні описи робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги, складених 15 квітня 2021 року та 26 травня 2021 року, в яких викладений опис наданої адвокатським об`єднанням «Автопоміч» позивачці ОСОБА_1 правничої допомоги, тривалість, вартість однієї години та загальну вартість, об`єднанням було витрачено 6 годин на загальну суму 9000,00 грн. за позовом від 20 квітня 2021 року та 4 години на загальну суму 6000,00 грн. за позовом від 31 травня 2021 року.

В матеріалах справи відсутні докази здійснення оплати ОСОБА_1 наданих їй послуг правової допомоги.

Таким чином, в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт надання позивачці правової допомоги на загальну суму 15000,00 грн. за обома позовними заявами, тому вимога їх стягнення з відповідача підлягає задоволенню.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 6, 21 22, 23, 27, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1200 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , 118020,00 грн. (Сто вісімнадцять тисяч двадцять гривень 00 коп.) страхового відшкодування за полісом № АО/6919306 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 січня 2020 року, яке складається з відшкодування шкоди, заподіяної смертю матері, на утримання малолітньої дитини в сумі 69765,52 грн., відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі смертю матері, в сумі 11627,59 грн., відшкодування шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності, в сумі 34882,76 грн. та відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілій, в сумі 1744,14 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , 15000,00 грн. (П`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) витрат на правову допомогу.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь держави 3654,00 грн. (Три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні 00 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 21 листопада 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариств «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (, поштовий індекс 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д).

Суддя Самойлович А.П.