П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 року м. Київ

Справа № 754/13067/21

Провадження: № 22-ц/824/4827/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.

суддів Нежури В. А., Кулікової С. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бабко В. В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У серпні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. 12.06.2018 року ОСОБА_2 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 12.06.2018 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про наданнябанківськихпослуг. Підписавши анкету-заяву, відповідачпідтвердив, щоознайомився та отримавпримірники у мобільномудодаткувищезазначенихдокументів, щоскладаютьдоговір та зобов'язуєтьсявиконуватийогоумови. На підставіукладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі до 100 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 3,2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,4% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8% річних). АТ «Універсал Банк» свої зобов'язання за договором виконало у повному обсязі, а саменадаловідповідачуможливістьрозпоряджатиськредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У відповідачапрострочення зобов'язаннязісплатищомісячногомінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв'язку з чим,на підставі положення п.п. 5.16 п. 5 Розділу ІІ Умов відбулосьістотнепорушенняклієнтом зобов'язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідач на контакт не виходивта не вчинив жодноїдії, направленої на погашення заборгованості, у зв'язку з чим станом на 04.08.2021року заборгованість становить 75140,72 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 75 090,72грн. та заборгованість за пенею та комісією у розмірі50грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року позовАТ«Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ«Універсал Банк» заборгованість у розмірі 75140,72грн. (сімдесят п'ять тисяч сто сорок) грн. 72 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Не погодившисьіз таким судовимрішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першоїінстанції та ухвалити новесудоверішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтуваннядоводівапеляційноїскаргизазначив, щосудом першої інстанціїбуло не враховано, що анкета-заява, підписана ОСОБА_2 12.06.2018 року, містить лишеанкетніданівідповідача, йогоконтактнуінформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Вказана анкета-заява не містить жодноїінформації про розмір виданого і отриманого відповідачем кредиту, не містить умов і строків повернення кредиту, не містить інформації про встановлений кредитний ліміт, про розмір відсотків за користування кредитом, які б були погоджені сторонами. Не вказано також, коли конкретно відповідачем кредит був отриманий і у якому розмірі. Окрім того, матеріали справи не містять доказів, яке рішення було прийнято банком за заявою відповідача, яка картка йому була видана, а також нема доказів про розмір кредитнихкоштів/встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Розрахунок заборгованості станом на 04.08.2021 року, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві, а отже не є належним доказом існування заборгованості. В свою чергу, докази, що були надані відповідачем, а саме квитанції про сплатуборгу за кредитним договором не були належним чином проаналізовані судом.

Ухвалою Київськогоапеляційного суду від 15 травня 2023року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

05 червня 2023 року на адресуКиївськогоапеляційного суду відАТ «Універсал Банк»надійшоввідзив на апеляційнускаргу, в якомузазначено, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та такими, що не відповідаютьдійсності. Згідноз п.3 анкети-заяви відповідачвказав, щопідписаннямцього договору він підтверджує, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребуютьдодатковоготлумачення.Вперіод з 14.07.2018 року по 01.02.2020 року ОСОБА_2 користувався кредитними коштами в межах наданого кредитного ліміту та здійснював поповнення карткового рахунку. В подальшому відповідач і надалі продовжував користуватися кредитними коштами, за якими утворилася заборгованість та не погашена до теперішнього часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, оскільки відповідач взявши на себе зобов`язання перед АТ «Універсал Банк» не виконав їх, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по сплаті коштів.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦКУкраїни, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцеві ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору.

Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках монобанк за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 12.06.2018року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», в якій просив відкрити на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов (т.1 а.с11).

Відповідно до п.2 анкети-заяви відповідач, підписавши вказану заяву погодився, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомлений, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов'язується виконувати умови вказаного договору.

У п. 3 анкети-заяви, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови, а також погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Підписанням анкети-заяви ОСОБА_2 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису (п. 6).

Згідно з п. 11 заяви, усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

Отже, заповненням анкети-заяви позичальник ОСОБА_2 підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

А відтак, позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

На обґрунтування позовних вимог банк долучив до позовної заяви: копію анкети-заяви до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк» від 12.06.2018року, витяг з Умов і правил обслуговування рахунків фізичної особи, витяг з тарифів за карткою Monobank та розрахунок заборгованості (т.1 а.с. 11-32).

В подальшому позивачем було надано копії: виписок по рахунку за період з 12.06.2018 року по 04.02.2022 року; заяв клієнта та форм підтвердження електронного документу; паспортів споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку» (т.1 а.с.90-145, 210-245).

З наданих позивачем документів, зокрема, з виписок по рахунку убачається, що 12.06.2018 року відповідачу було надано кредитний ліміт по картці в сумі 55 000,00 грн. Вперше кредитні кошти ОСОБА_2 використав 14.07.2018 року о 02:46:41 в розмірі - 1 096,00 грн., після чого залишок кредитних коштів на рахунку становив - 53 904,00 грн.

30.10.2018 року розмір кредитного ліміту на картці відповідача було збільшено до 80 000,00 грн., 25.05.2021 року розмір кредитного ліміту на картці було зменшено до 75 900,00 грн., 16.07.2021 року розмір кредитного ліміту на картці відповідача було зменшено до 75 600,00 грн., 18.07.2021 року розмір кредитного ліміту зменшено до 75 100,00 грн., 12.08.2021 року розмір кредитного ліміту зменшено до 74 100,00 грн.

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що відповідачем також було оформлено шість заяв «Переведення витрати у розстрочку», які містять електронні підписи ОСОБА_2 , а саме:

заява клієнта №20.30.351 від 07.10.2019 року, відповідно до умов якої відповідачу видано кредит у розмірі ліміту 1000 грн., строком на 3 місяці, з процентною ставкою 0,00001% на рік. До вказаної заяви додано паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку» та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які також мітять електронний підпис відповідача;

заява клієнта №20.30. від 07.10.2019 року, відповідно до умов якої відповідачу видано кредит у розмірі ліміту 1020 грн., строком на 3 місяці, з процентною ставкою 0,00001% на рік. До вказаної заяви додано паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку» та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які також мітять електронний підпис відповідача;

заява клієнта №20.30. від 19.10.2019 року, відповідно до умов якої відповідачу видано кредит у розмірі ліміту 2020 грн., строком на 3 місяці, з процентною ставкою 0,00001% на рік. До вказаної заяви додано паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку» та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які також мітять електронний підпис відповідача;

заява клієнта №20.30. від 01.11.2019 року, відповідно до умов якої відповідачу видано кредит у розмірі ліміту 1046 грн., строком на 3 місяці, з процентною ставкою 0,00001% на рік. До вказаної заяви додано паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку» та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які також мітять електронний підпис відповідача;

заява клієнта №20.30. від 02.11.2019 року, відповідно до умов якої відповідачу видано кредит у розмірі ліміту 2009,19 грн., строком на 3 місяці, з процентною ставкою 0,00001% на рік. До вказаної заяви додано паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку» та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які також мітять електронний підпис відповідача;

заява клієнта №20.30. від 25.11.2019 року, відповідно до умов якої відповідачу видано кредит у розмірі ліміту 5010,27 грн., строком на 12 місяців, з процентною ставкою 0,00001% на рік. До вказаної заяви додано паспорт споживчого кредиту «Транзакція в розстрочку» та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які також мітять електронний підпис відповідача.

До всіх заяв додано форму підтвердження електронного документу.

Зазначені суми кредитів надійшли на рахунок відповідача № НОМЕР_2 , що підтверджується випискою по рахунку.

З виписки по рахунку відповідача № НОМЕР_2 за період з 12.06.2018 року по 04.02.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 активно користувався кредитними коштами, наданими йому АТ «Універсал Банк», в межах встановленого кредитного ліміту за договором б/н від 12.06.2018 року та за заявами «Переведення витрати у розстрочку», однак погашення заборгованості здійснював лише частково.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.06.2018 року, станом на 04.08.2021 року заборгованість відповідача за наданим кредитом складає 75 140,72 грн.(т.1 а.с.12-19).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором б/н від 12.06.2018 року у розмірі 75 140,72 грн.

Також суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні з позивача на користь відповідача суми витрат на правову допомогу у розмірі 18 000 грн., оскільки згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості станом на 04.08.2021 року, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві, а отже не є належним доказом існування заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем на обгрунтування своїх вимог було надано виписки по рахунку відповідача, що є належним доказом заборгованості відповідача за кредитом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було не враховано, що анкета-заява, підписана ОСОБА_2 12.06.2018 року не містить жодної інформації про розмір виданого і отриманого відповідачем кредиту, не містить умов і строків повернення кредиту, не містить інформації про встановлений кредитний ліміт, про розмір відсотків за користування кредитом, які б були погоджені сторонами, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки як убачається з матеріалів справи 12.06.2018 року між АТ «Універсал Банк» та відповідачем було укладено договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 100 000 грн., з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Вказаний договір (анкета-заява) підписаний відповідачем та є чинним.

Доказів щодо неотримання відповідачем коштів, непроведення ним операцій по картковому рахунку останнім не надано, як і не спростовано правильність нарахування суми боргу.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність укладеного з відповідачем кредитного договору.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого ухвалено законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову АТ «Універсал Банк».

Апеляційний суд також враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційна скарга адвоката Шаповалова А. М. в інтересах ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367-368, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді В. А. Нежура

С. В. Кулікова