Справа № 182/6994/21
Провадження № 2/0182/743/2023
15.11.2023 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Власенко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, -
Позивач 19.10.2021 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
На день смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на підставі дозволу на будівництво будинку згідно генерального плану міста Нікополя.
До майна померлої ОСОБА_3 . Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області відкрито спадкову справу за № 207/2012, в якій зберігається заява позивача про прийняття спадщини, що зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ від 28.05.2012 за № 589.
Окрім позивача, спадщину після смерті матері прийняла і її рідна сестра ОСОБА_2 , яка подала до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області заяву про прийняття спадщини, що зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ від 13.04.2012 року за № 412.
Позивач зазначає, вона як спадкоємець першої черги спадкування за законом звернулась до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з метою оформлення своїх спадкових прав на частину спадкової нерухомості, внаслідок чого 23.04.2021 року отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 401/02-31 у зв`язку з тим, що нею не надано документів, які б містили відомості, що вносяться до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна, а саме відомості про державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна.
Позивач також зазначає, що дозвільні документи на будівництво спадкового будинку знаходяться у відповідача по справі, з якою у неї існує спір з часу відкриття спадщини щодо розподілу спадкового майна.
Інформацію про наявність чи відсутність чинного заповіту від імені спадкодавця на момент відкриття спадщини позивачу відомо не було. Натомість, після проведеної нотаріусом процедури перевірки було визначено коло спадкоємців за законом, зокрема нотаріус зазначив, що єдиними спадкоємцями за законом першої черги є дочки померлої ОСОБА_2 та позивач.
Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області було надано повідомлення від 31.03.2021 року за № 441 про те, що реєстраційний номер спадкового нерухомого майна відсутній, оскільки в автоматизовану систему «Реєстр прав власності на нерухоме майно» дані реєстратором не вносилися та право власності не зареєстровано.
Зазначає, що від зазначеної спадщини позивач ніколи не усувалась бо зареєстрована у спадковому будинку з 26.04.1988 року згідно даних свого паспорту. Окрім того, позивач із спадкодавцем знаходилась у родинних відносинах, тому постійно проживала за адресою спадкового майна з самого дитинства і до теперішнього часу та фактично вступила у володіння, внаслідок чого протягом тривалого часу систематично сплачує комунальні платежі за користування будинком і належним чином утримує його технічний стан та обробляє земельну ділянку біля будинку.
Крім цього, на замовлення позивача КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» було проведено технічну інвентаризацію спадкового житлового будинку з надвірними будівлями, в результаті якої було виготовлено технічний паспорт станом на 31.03.2021 р., де зазначено завершення будівництва будинку в 1956 році. Згідно повідомлення КП «НМБТІ» від 31.03.2021 р. за № 441, станом на 31.12.2012 р. право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване. Відповідно до матеріалів технічної інвентаризації станом на 31.03.2021р. самочинне будівництво за вищевказаною адресою відсутнє.
Враховуючи вищезазначені обставини, вона звернулася до суду з даним позовом та просить суд визнати за нею право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., допоміжною площею 18,1 кв.м. у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено підготовче судове засідання (а.с. 35-36).
Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.08.2023 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті (а.с.86-88).
У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача на адресу суду надійшла заява, згідно якої просить розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі (а.с. 84).
Відповідача ОСОБА_2 про дату, час та місце слухання справи повідомляли належним чином за зареєстрованим місцем її проживання (а.с.34). До суду повернувся конверт, як не вручений відповідачу, в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.92). Також, відповідачу на зазначений в заяві номер мобільного телефону було надіслано повідомлення про слухання справи, яке відповідно до довідки про доставку було нею отримано 21.08.2023 року (а.с.90). Судова повістка у відповідності до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається врученою.
Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Справу розглянуто у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 (а.с. 7).
На день смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на підставі дозволу на будівництво будинку згідно генерального плану міста Нікополя. Позивач зазначила, що дозвільні документи на будівництво спадкового будинку знаходяться у відповідача по справі, з якою у неї існує спір з часу відкриття спадщини щодо розподілу спадкового майна.
Згідно довідки, наданої Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 31.03.2021 року за № 441 (а.с. 11), право власності на житловий будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 станом на 31.12.2012 року не зареєстровано. Реєстраційний номер майна в РПВН відсутній. Також згідно вказаної інформації опис об`єкта станом на 31.03.2021 р. становить: літ. «А» - житловий будинок (гл/битн. обкл. цегл.); літ «Б» - літня кухня (цегла, черепашник); літ «В» - підвал (гл/битн); літ «Г» - вбиральня (дерев.); літ «Д» - сарай (цегла); літ «Е» - гараж (метал); № 1-4, І спорудження. Житловий будинок літ «А»: загальна площа 45,6 кв.м., житлова площа 27,5 кв.м.
За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила, єдиними спадкоємцями за законом після її смерті є позивач та її сестра ОСОБА_2 .
Згідно копії спадкової справи № 207/2012, наданої Завідувачем Другої нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області В.М. Балашовою до суду 11.10.2022 року, вбачається, що після смерті ОСОБА_3 . 28.05.2012 року ОСОБА_1 зверталася із заявою про прийняття спадщини (а.с.44-58).
Постановою державного нотаріуса Другої нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Балашової В.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.04.2021 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 не було надано нотаріусу документи, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок (а.с.19).
ОСОБА_1 зазначає, що від зазначеної спадщини не усувалась, зареєстрована у спадковому будинку з 26.04.1988 року (а.с.21), де постійно проживає і до теперішнього часу та фактично вступила у володіння, системно сплачує комунальні платежі за користування будинком і належним чином утримує технічний стан спадкової нерухомості.
У 1956 році (час завершення будівництва спірного будинку) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Указ від 26.08.1948 р., визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-к), і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 р. Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Постанова від 26.08.1948 р.), які, зокрема, визначили умови та правові наслідки будівництва.
Згідно зі ст. 1 Указу від 26.08.1948 р. кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 р. визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
Отже, згідно вищезазначених правових актів, а саме Указу від 26.08.1948 року та Постанови від 26.08.1948 року підставою для виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів. Таким чином, діюче на той час законодавство не пов`язувало виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. На момент закінчення будівництва житлового будинку, чинним законодавством не була передбачена процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.
Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва.
Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, вимогам законодавства та будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
На замовлення позивача, Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» було проведено технічну інвентаризацію спадкового житлового будинку з надвірними будівлями, в результаті якої було виготовлено технічний паспорт станом на 31.03.2021 р., де зазначено завершення будівництва будинку в 1956 році. Відповідно до матеріалів технічної інвентаризації станом на 31.03.2021 року самочинне будівництво за вищевказаною адресою відсутнє (а.с.11-14).
Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
В силу ч. 1 ст.1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
З врахуванням встановлених обставин справи, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов доведений і підлягає задоволенню.
Керуючись 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 316,328,392,1216-1218,1220-1223, 1225,1261,1268-1270 ЦК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., допоміжною площею 18,1 кв.м. у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридця тиднів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О. В. Рунчева