Справа № 367/4268/22 Головуючий в суді І інстанції Одарюк М.П.
Провадження № 22-ц/824/7973/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

23 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідачаМельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В. В.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Вказував, що 09 серпня 2022 року, близько 16 години він виявив, що його квартира була залита водою з квартири відповідача, на стінах, та стелі були мокрі плями та пошкодження штукатурки, шпалер та стелі.

16 серпня 2022 року комісією Комунального підприємства ЖКУ «Комунальник» було проведено обстеження квартири з метою виявлення причини і розміру заподіяної шкоди вищезгаданим залиттям.

Згідно з актом комісії №89 про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) залиття квартири сталося внаслідок виведення з ладу центрального крану у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище, в якій зареєстрований і проживає відповідач по справі ОСОБА_1 .

В результаті залиття заподіяна матеріальна шкода його квартирі та його майну в розмірі 80 452 гривні.

Добровільно відповідач не бажає відшкодовувати заподіяну ним шкоду, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 80 452 гривні.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 лютого 2023 року позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 80 452 гривні

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що він не був ознайомлений з актом про залиття та вважає його неналежним доказом по справі.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, є обґрунтованими і доведеними належними доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_2 та членам його сім`ї (а.с. 59).

Квартира АДРЕСА_3 , на праві власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідно до акту №89 від 16 серпня 2022 року, складеного комісією у складі головного інженера КП ЖКУ «Комунальник» Яковенко В.Л., заступника директора КП ЖКУ «Комунальник» Вовкогон Л.П., слюсаря-сантехніка КП ЖКУ «Комунальник» Мартиненка В.Б. 09 серпня 2022 року було проведено обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_4 , причиною залиття квартири є центральний кран у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , що поверхом вище, який вийшов з ладу.

При обстеженні квартири АДРЕСА_1 , комісією зафіксовано, що в результаті залиття було пошкоджено: приміщення №1(великий коридор) (S=8,3 кв.м.+3,8 кв.м.) - меблі, 2 шафи МДФ - деформація, відшарування набрякання місцями, підлога, ламінат - деформація, набрякання, по всій площі, двері, дерево - деформація, набрякання; приміщення №2(передпокій) (S=2,8 кв.м.) - стіни, шпалери - плями, грибок більше 50%, стеля, фарба - плями, грибок близько 50%, меблі, шафа МДФ - деформація, відшарування набрякання місцями; приміщення №3(дитяча кімната) (S=13,7 кв.м.) - стіни, шпалери - плями, грибок, відшарування місцями, стеля, фарба - плями, грибок місцями близько 20%, підлога, ламінат - деформація, набрякання, по всій площі, двері, дерево - деформація, набрякання.

Згідно з висновком про оцінку ринкової вартості права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі та майну від 27 вересня 2022 року (далі - висновок) (а.с. 11-54), складеного ФОП « ОСОБА_3 », під час огляду квартири за адресою: АДРЕСА_4 , виявлені ознаки залиття з пошкодженням оздоблення та меблів кімнати, передпокою та коридору, які перелічені у висновку. Ринкова вартість об`єкта оцінки - права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі та майну, що в ній знаходилось на момент залиття становить 80452 гривні 00 копійок (а.с. 12).

Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, а тому саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки залиття квартири позивача сталося з вини відповідача внаслідок пошкодження центрального крану у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується актом про залиття №89 від 16 серпня 2022 року.

Разом з цим, ОСОБА_1 свою відповідальність за порушення правил експлуатації обладнання, встановленого у його квартирі, та розмір завданої матеріальної шкоди не спростував, а відтак підлягає відшкодуванню майнова шкода, у розмірі, визначеному висновком про оцінку ринкової вартості права вимоги відшкодування збитку, яку позивач зазнав внаслідок пошкодження його майна.

Доводи апеляційної скарги про неналежність акту про залиття як доказу по справі, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на таке.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної сторони не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи - прізвище, ім`я, по батькові - підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин).

З підстав вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акт про залиття №89 від 16 серпня 2022 року є належним та допустимим доказом по справі, позаяк у вказаному акті зазначені всі обов`язкові відомості, а саме: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття, отже даний акт в загальному відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, і є належним доказом по справі.

Та обставина, що відповідач не підписав даний акт не свідчить про недостовірність вказаного акту комісії, адже відповідач у своїх письмових поясненнях в суді першої інстанції зауважив, що вихід з ладу центрального крана водопостачання може статися в будь-якій квартирі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 лютого 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: