Номер провадження: 22-ц/813/1054/23
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерства оборони України, представника третьої особи ОСОБА_2 ,

від позивача ОСОБА_3 - не з`явились,

від відповідача Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради - не з`явились,

переглянувши справу №521/10880/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю третьої особи Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування рішення про скасування реєстрації місця проживання, визнання незаконним та скасування запису в демографічному реєстрі, зобов`язання поновити права за апеляційною скаргою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 3 березня 2021 року у складі судді Гуревського В.К., -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , звернувшись 10 липня 2020 року до суду з вищеназваним позовом, вказали, що підполковник запису ОСОБА_1 , ветеран військової служби, разом з сином ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 (територія державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод», колишня військова частина НОМЕР_1 ), вселилися і проживають в приміщенні колишнього медичного пункту заводу, яке за власні кошти переобладнали для використання під житло. При звільненні з військової служби у 2006 році ОСОБА_1 залишився на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України та на даний час знаходиться в черзі на отримання житла в Одеському гарнізоні. З метою забезпечення соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей на виконання положень статей 17 та 22 Конституції України Міністерством оборони України та Міністерством внутрішніх справі України був виданий Інструктивний лист у 2004 році, який дозволяв реєстрацію офіцерів та членів їх сімей, які не мають власного житла за місцем проходження військової служби, за юридичною адресою військових частин, а тому реєстрація ОСОБА_1 (військовослужбовця) та його сина ОСОБА_3 відбулась за адресою військової частини НОМЕР_1 на законних підставах.

В 2008 році військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2) на підставі наказу Міністерства оборони України №508 від 04 вересня 2007 року була реорганізована в державне підприємство Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод». На підставі наказу МО України №638 «Про передачу нерухомого майна (місто Одеса)» від 13 грудня 2019 року фонди (будівлі і споруди ДП Одеський автомобільний ремонтний завод», в тому числі і будівля медпункту, де мешкають позивачі), передані до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, де на даний час перебувають на обліку та балансі вказаної установи.

У 2017 році Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради листом повідомив про прийняття 25 листопада 2017 року рішення про скасування реєстрації місця проживання позивачів за адресою: АДРЕСА_1 з 4 жовтня 2016 року та скасування запису про їх місце проживання в Єдиному державному демографічному реєстрі. Вчинені Департаментом надання адміністративних послуг дії порушують вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 просили:

визнати незаконним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 25 листопада 2017 року про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та про скасування у Єдиному державному демографічному реєстрі запису про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати незаконним та скасувати вчинений Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради запис у Єдиному державному демографічному реєстрі про зняття з реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради поновити права позивачів шляхом зобов`язання поновити в Єдиному державному демографічному реєстрі запису про реєстрацію ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.1-16).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2020 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.63-65).

Відповідач Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради позов не визнав, зазначивши у відзиві, що до Департаменту звернувся арбітражний керуючий Салієв І.Е. з заявою від 22 вересня 2017 року №02-02/140 щодо прийняття рішення за результатами розгляду висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області стосовно законності реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на території ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» за адресою: АДРЕСА_1 . У висновку Головного управління Державної міграційної служби України йшлося про те, що 03 вересня 2017 року до управління звернувся із заявою арбітражний керуючий Салієв І.Е. щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в нежилих приміщеннях ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод». В ході розгляду звернення за даними КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради та реєстрів речових прав на нерухоме майно було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 відсутні об`єкти житлової нерухомості, що реєстрація місця проживання позивачів здійснена у нежитловому приміщенні підприємства, що суперечить вимогам Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Цивільного кодексу України та Житлового кодексу. Арбітражний керуючий Салієв І.Е. на момент звернення до Департаменту користувався усіма правами розпорядника майна. Реєстрація місця проживання станом на 2005 рік здійснювалась виключно за адресою житла; чинним на момент реєстрації позивачів законодавством не передбачалось жодних виключень з цього правила, тому сам факт відсутності на дату реєстрації місця проживання позивачів за вищевказаною адресою об`єкта житлової нерухомості свідчить про наявність підстав для її скасування (т.1 а.с.95-112).

Третьою особою Міністерством оборони України позов підтримано. Стаття 7 Закону №1382 встановлює вичерпний перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання особи, жодна із визначених законодавством підстав у відповідача була відсутня, тому скасування реєстрації позивачів за адресою їх фактичного проживання є протиправним. Своїми діями відповідач створив прецедент, який може призвести до масового порушення конституційних прав військовослужбовців Одеського гарнізону з огляду на те, що на теперішній час тисячі військовослужбовців та членів їх родин, які не мають житла (не забезпечені житловими приміщеннями за місцем проходження військової служби) і з цих причин зареєстровані за юридичною адресою військових частин, де відсутні або не зареєстровані житлові будинки (гуртожитки) можуть бути позбавлені реєстрації свого місця проживання з підстав, які були вказані відповідачем під час скасування реєстрації сім`ї колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 та членів їх родин (т.1 а.с.73-76).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 3 березня 2021 року позов задоволено (т.1 а.с.200-207).

Висновок суду мотивовано тим, що приймаючи рішення від 25 листопада 2017 року про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради не дотримався справедливого балансу між цілями, яких намагався досягнути суб`єкт владних повноважень, та несприятливими наслідками для прав, свобод і інтересів позивачів, які настають внаслідок прийняття цього рішення, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на рішення суду.

В апеляційній скарзі Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.1-19).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Реєстрація місця проживання особи скасовується в разі її проведення з порушенням норм законодавства, у разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації місця проживання особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації місця проживання особи. Реєстрація місця проживання могла здійснюватися виключно за адресою житла. На момент реєстрації позивачів чинним законодавством не передбачалось жодних виключень з цього правила, тому сам факт відсутності на дату реєстрації місця проживання позивачів об`єкта житлової нерухомості свідчить про наявність підстав для її скасування, а знищення Малиновським РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області матеріалів реєстрації та зняття реєстрації обліку за 2005 рік жодним чином не може вплинути на встановлення порушення. Департамент в ході перевірки дійшов правомірного висновку про наявність підстав для скасування та обґрунтував у чому саме полягає порушення законодавства. На території, розташованій за адресою реєстрації позивачів відсутні приміщення для розміщення військовослужбовців та членів їх сімей. Реєстрація місця проживання або її відсутність не обмежує гарантоване чинним законодавством України право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, а необхідна лише для ведення офіційного листування та вручення офіційної кореспонденції. Суд навів теоретичні висновки щодо принципів верховенства права, проте такі жодним чином не спростовують та не підтверджують правові позиції позивачів та відповідачів у межах спору щодо скасування рішення органу місцевого самоврядування. Суд не надав оцінку доводам Департаменту щодо відсутності повноважень стосовно поновлення записів у Єдиному державному демографічному реєстрі, тобто тому, що позовні вимоги не можуть бути виконані. Спір, який пов`язаний з реалізацією житлових прав позивачів на користування приміщеннями медичного пункту заводу, які, як зазначили позивачі, були переобладнані ними з нежитлових у житлові, пов`язаний з цивільним правом. Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій не здійснює, а є органом, який виконує свої обов`язки щодо реєстрації місця проживання у відношеннях з власником майна. Тому, незрозумілим є те, з яких підстав позивачі вважають, що позовні вимоги у викладеній ними редакції мають розглядатися в порядку цивільного процесуального судочинства із зазначенням Департаменту як відповідача.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що підстави зняття з реєстрації місця проживання визначені статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Департамент знехтував цими підставами та застосував постанову Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 і передбачений нею позасудовий порядок скасування державної реєстрації місця проживання особи до правовідносин, які існували до прийняття вказаної постанови. Під час реєстрації позивачів в документах, які стали підставою для реєстрації, Малиновський РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області порушень не виявив. Протягом 12 років реєстрація місця проживання позивачів не була спірною. Єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання позивачів стала заява арбітражного керуючого, який в інтересах приватного комерційного підприємства спробував незаконно здійснити відчуження державного підприємства. Відповідач так і не довів відсутність житлових приміщень або гуртожитку у військовій частині НОМЕР_1 станом на 08 червня 2005 року на час реєстрації позивачів. Стверджуючи про відсутність житла за місцем реєстрації проживання позивачів, відповідач посилається на національне законодавство не звертаючи увагу на визнані Україною міжнародні правові акти, зокрема на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, де поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Займане позивачами приміщення в розумінні Конвенції є саме «житлом», оскільки багато років використовуються ними саме як «житло», мають усі для цього умови та ознаки, надавались їм саме як «житло». Ні Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, ні Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не передбачено такої підстави для скасування раніш здійсненої реєстрації місця проживання, як відсутність житлових приміщень на час перевірки або зміна статусу приміщення на час перевірки (т.2 а.с.81-82).

Міністерство оборони України заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що підтримує відзив ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . Позивачі не заперечують, що проживають у будівлі медичного пункту Заводу. Проте на час реєстрації місця проживання позивачів станом на 08 червня 2005 року на другому поверсі медичного пункту розташовувався заводський гуртожиток військової частини НОМЕР_1 , вхід до якого був окремий від входу до медичного пункту та відповідав всім санітарним вимогам, які ставились до переобладнаних приміщень для тимчасового проживання. На той час в цьому гуртожитку крім позивачів проживали сім`ї ще двох військовослужбовців. Саме з тих підстав, що в будівлі було влаштовано гуртожиток, в паспорті ОСОБА_1 у відмітці про реєстрацію місця проживання записано: АДРЕСА_2 . Перебування в черзі на отримання житла ОСОБА_1 за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується з фактом реєстрації його місця проживання в певному населеному пункті. Крім того, реєстрація місця проживання особи є обов`язковою умовою для отримання від держави певних пільг і гарантій. Підполковник запасу ОСОБА_1 є ветераном військової служби і на даний час працює викладачем у Військовій академії м. Одеса. Згідно статті 17 Конституції України держава гарантує йому та членам його сім`ї соціальний захист, тому дії Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо незаконного позбавлення його реєстрації за місцем фактичного проживання є грубим порушенням конституційних прав та може стати негативним прецедентом для протиправних дій суб`єктів владних повноважень щодо тисячі інших військовослужбовців, які на даний час не забезпечені житлом за місцем проходження військової служби в місті Одесі та зареєстровані за адресою військових частин Одеського гарнізону.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.

ОСОБА_1 , підполковник запасу, ветеран військової служби, його син ОСОБА_3 зареєстровані та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 (на території державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод», колишня військова частина НОМЕР_1 ).

З метою забезпечення соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей на виконання положень статей 17 та 22 Конституції України Міністерством оборони України та Міністерством внутрішніх справ України був виданий Інструктивний лист у 2004 році, який дозволяв реєстрацію офіцерів та членів їх сімей, які не мають власного житла за місцем проходження військової служби, за юридичною адресою військових частин.

Під час проходження військової служби в Одеському гарнізону через відсутність житла для постійного проживання за клопотанням керівництва Південного оперативного командування та з дозволу командира військової частини НОМЕР_1 -46 Автомобільного ремонтного заводу Міністерства оборони України на підставі Директиви Міністра оборони України №Д-14 від 11 червня 2001 року «Про переобладнання вивільненого фонду МОУ під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей», з 2004 року ОСОБА_4 та члени його сім`ї вселилися, зареєструвалися та до теперішнього часу на протязі майже 20 років проживають у приміщенні колишнього медичного пункту Заводу (військова частина НОМЕР_1 ), яке переобладнано для проживання та використання як житло.

При звільненні з військової служби (за станом здоров`я, у зв`язку з реформуванням ЗС України у 2006 році) ОСОБА_1 був залишений на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України та на даний час продовжує перебувати в черзі на отримання житла в Одеському гарнізоні.

25 листопада 2017 року Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради прийняв рішення про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з 4 жовтня 2016 року та скасування запису про їх місце проживання в Єдиному державному демографічного реєстрі. В основі перевірки підстав реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 була заява арбітражного керуючого-ліквідатора Салієва І.Е. при формуванні ліквідаційної маси державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод» у справі №1-23-32/135-08-4825 про банкрутство.

Постановою Верховного Суду України від 26 травня 2022 року у справі №1-23-32/135-08-4825 про банкрутство ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» за результатами розгляду касаційної скарги Міністерства оборони України постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11 березня 2021 року скасовано та залишено в силі ухвалу господарського суду Одеської області від 6 жовтня 2020 року, якою господарський суд відмовив у задоволенні заяви ТзОВ «Дартосбуд» від 22 жовтня 2019 року за вх. №3-853/19 (з урахуванням уточнень від 30 січня 2020 року вх.№2374/20 та від 03 вересня 2020 року вх.№23229/20) про скасування наказів Міністерства оборони України від 26 грудня 2017 року №697, від 13 грудня 2019 року №638 та повернення майна до ліквідаційної маси.

У вказаній господарській справі констатовано, що відповідно до свідоцтва на право власності на нежитлові будівлі державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод» від 11 листопада 2008 року об`єкт, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому належить Державі Україна в особі Міністерства оборони України на праві державної власності; статус державного (військового) майна закріпленого за державним підприємством «Одеський автомобільний ремонтний завод» не змінювався, змінено лише його найменування.

Наразі Держава Україна в особі Міністерства оборони України як власник майна державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод», в тому числі й будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , визнає право проживання та реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , та підтверджує перебування ОСОБА_1 з членами сім`ї на квартирному обліку за вказаною адресою їх фактичного проживання з 2004 року для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України.

Підстави зняття особи з реєстрації місця проживання передбачені статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно яких зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи; запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи; остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою); свідоцтва про смерть.

Департамент надання адміністративних послуг питання щодо права ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користування приміщеннями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , як житлом, що виникло у 2004 році, вирішив у позасудовий порядок шляхом скасування державної реєстрації місця проживання цих осіб, що грубо порушує не лише житлові, а й конституційні права ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та має негативні наслідки, оскільки впливає на отримання гарантованих державою військовослужбовцю та членам його сім`ї прав, гарантій, соціального захисту тощо.

Вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить від вирішення питання про позбавлення її права користування житлом, в якому її зареєстровано, або виселення із цього житла.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини приміщення, в якому ОСОБА_1 та його сім`я вселилися, зареєстровані та постійно проживають з 2004 року на протязі майже двадцяти років, є для них «житлом», незважаючи на те, що дане приміщення не зареєстроване як житлове.

У випадку щодо ОСОБА_1 та членів його сім`ї зняття з реєстрації місця проживання, скасування запису про їх місце проживання в Єдиному державному демографічному реєстрі не підлягало вирішенню у позасудовому порядку Департаментом надання адміністративних послуг, оскільки нерозривно пов`язано з правом користування «житлом», а щодо позбавлення ОСОБА_1 та членів його сім`ї права користування приміщеннями, в яких вони проживають, як «житлом», чи щодо виселення з «житла», то таке питання власник приміщень, як то Держава Україна в особі Міністерства оборони України, не ініціювала.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що право позивачів порушено та підлягає захисту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , зважає на доводи Міністерства оборони України та, відповідно, не приймає доводи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо скасування рішення суду.

Щодо юрисдикції, на яку звернуто увагу в апеляційній скарзі, то в даному випадку апеляційний суд зважає на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 8 червня 2022 року у справі №362/643/21, де, серед іншого, йдеться про юрисдикційний конфлікт, який формально унеможливлює доступ позивачів до адміністративного суду, тому розгляд справи за правилами цивільного судочинства є правильним.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зверталися до суду за захистом порушеного права в порядку адміністративного судочинства, проте провадження у справі №815/117/18 постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12 червня 2020 року, було закрито з підстав того, що вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 25 листопада 2017 року про скасування реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження у справі №815/117/18 перешкоджає доступу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до адміністративного суду та має наслідком юрисдикційний конфлікт, з огляду на що процесуальні підстави для розгляду справи з вимогами про визнання незаконним та скасування рішення про скасування реєстрації місця проживання, визнання незаконним та скасування запису в демографічному реєстрі, зобов`язання поновити права в порядку адміністративного судочинства відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 3 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю третьої особи Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування рішення про скасування реєстрації місця проживання, визнання незаконним та скасування запису в демографічному реєстрі, зобов`язання поновити права - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Є.С.Сєвєрова

Т.В.Цюра