Справа 206/3903/23
Провадження 2/206/1105/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Глущенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,

за участю:

представників позивача адвоката Бардаченко В.В.,

ВСТАНОВИВ:

24 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтував тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1993 року його рідній бабусі, ОСОБА_4 , у цілому належала квартира АДРЕСА_1 . З листопада 2010 року він постійно проживає у вищезазначеній квартирі разом зі своєю сім`єю та є зареєстрованими в ній. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся ОСОБА_4 та він, в силу чинних на той час положень ст.548, 561 ЦК УРСР, прийняв спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном. Також протягом 6-ти місяців після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернулася його мати ОСОБА_3 (її донька) та рідна тітка ОСОБА_2 (її донька), які на той час проживали у ОСОБА_5 . ОСОБА_2 , влітку 2000 року приїздила до нього у гості та повідомила, що відмовилась від спадщини на 1/2 частину квартири на його користь, а тому він абсолютно добросовісно вважав себе законним власником цієї частини вищезазначеної квартири, яку фактично прийняв у порядку спадкування після смерті рідної бабусі - ОСОБА_4 . На той час його мати, ОСОБА_3 та його рідна тітка, ОСОБА_2 , проживали в місті Актау Казахстан, а тому після смерті бабусі її квартира деякий час пустувала. На початку листопада 2010 року він зі згоди своєї матері переїхав на постійне проживання у квартиру бабусі та абсолютно законно та добросовісно володів відразу усієї квартирою весь цей час та на протязі більше 10 років сплачував всі комунальні платежі, утримував квартиру та доглядав за нею, фактично в ній мешкаючи та будучи зареєстрованим з 24.03.2011 року. Він добросовісно та відкрито для усіх сусідів користувався нею, як її законний власник усі ці роки. Після народження ІНФОРМАЦІЯ_2 першого сина, він за власні кошти зробив ще один капітальний ремонт у вищезазначеній квартирі. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала: 1/2 частина квартири ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2000 року, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр 1-1500, яке зареєстроване 10.08.2000 року в КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу № 145п за реєстровим № 43-85, та 1/2 частина квартири ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2000 року, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр 1-1500, яке зареєстроване 17.01.2011 року в КП «ДМБТІ» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 32641557.

Ухвалою суду від 25 серпня 2023 року було відкрито провадження у справ та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження, витребувано від Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради відомості за ким та на підставі чого було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також витребувано від Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Південного управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та його представник адвокат Бардаченко В.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з наведених у позовній заяві підстав. В подальшому подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Від відповідача ОСОБА_3 23 жовтня 2023 року надійшла заява, в якій вона визнає в повному обсязі викладені у позові обставини та просить суд задовольнити позов сина у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, була повідомлення про час та місце розгляду справи у передбаченому ЦПК України порядку.

Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1993 року, виданого Придніпровською ГРЕС згідно розпорядження № 105 від 08.12.1993 року та зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарбюро за № 145п-43, в цілому належала квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Після її смерті з заявою про прийняття спадщини до Восьмої дніпропетровської Державної нотаріальної контори звернулись мати позивача - ОСОБА_3 та рідна тітка ОСОБА_2 (які є доньками ОСОБА_4 ) та які на той час проживали у Казахстані.

Відповідачем ОСОБА_2 було отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.07.2000 року, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр 1-1500, яке зареєстроване 10.08.2000 року в КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу № 145п за реєстровим № 43-85 на частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачем ОСОБА_3 було також отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.07.2000 року, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр 1-1500, яке зареєстроване 17.01.2011 року в КП «ДМБТІ» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 32641557 на частину квартири АДРЕСА_1 .

Вказані обставини підтверджуються відповіддю КП «ДМБТІ» від 30.08.2023 року № 8867 (а.с. 67 т.2).

В судовому засіданні встановлено, що з листопада 2010 року зі згоди матері позивач постійно проживає у вищезазначеній квартирі разом зі своєю сім`єю.

З довідки про склад сім`ї № 2128 від 12.06.2023 року вбачається, що позивач зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 24.03.2011 року, а його син ОСОБА_6 з 07.10.2016 року та син ОСОБА_7 з 31.05.2018 року (а.с.5 т.1).

На момент вселення позивача у квартиру, його мати ОСОБА_3 та рідна тітка, ОСОБА_2 , проживали в місті Актау Казахстан.

Коли тітка позивача ОСОБА_2 , влітку 2000 року приїздила до позивача в гості, вона йому повідомила, що відмовилася від спадщини на частину квартири його бабусі (її матері) на його користь, а тому позивач вважав себе законним власником частини вищезазначеної квартири, яку фактично прийняв у порядку спадкування після смерті рідної бабусі - ОСОБА_4 .

18 листопада 2011 року позивач сплатив 6000 грн. боргу бабусі за опалення квартири та підключив до квартири гарячу воду та опалення, що підтверджується відповідною квитанцією.

12 грудня 2011 року (чек 335) та 18 грудня 2011 року (чек 465, чек 466) позивач закупив нові труби та нову каналізацію для заміни старих проржавілих та розбитих труб у квартирі бабусі.

20 лютого 2012 року позивач оплатив та замовив доставку на квартиру бабусі додаткових матеріалів для заміни каналізації та сантехніки у квартирі, про що свідчить копія доставочного листа № 027 та копії відповідних квитанцій.

З дати фактичного проживання у вказаній квартирі позивач зробив капітальний ремонт та оплачує всі комунальні послуги, що підтверджується наданими банківськими квитанціями до справи.

Після того, як 24 лютого 2022 року Російська Федерація напала на Україну, позивач добровільно пішов до лав Збройних сил України захищати Батьківщину, а у квартирі бабусі залишилися постійно проживати його дружина з двома дітьми.

В судовому засіданні були також допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є сусідом позивача та проживає в цьому будинку з 1990 року. Позивач проживає фактично у вказаній квартирі з 2010 року зі своєю родиною, після того як померла його бабуся ОСОБА_4 . Він постійно доглядає цю квартиру, неодноразово робив в ній ремонт. Більше ніхто в цій квартирі після смерті ОСОБА_4 , окрім позивача та його родини не проживав та квартирою не цікавився. Все утримання та догляд за житлом здійснює позивач.

Свідок ОСОБА_9 підтвердив той факт, що позивач є його сусідом та проживає у вказаній квартирі разом з родиною близько 12 років. До нього в цій квартирі жила бабуся ОСОБА_10 . Позивач постійно сплачує всі витрати на утримання квартири та здійснює за нею догляд. Весь цей час він думав, що позивач є повноправним власником квартири.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є сусідкою позивача та проживає в цьому будинку з 2013 року. Позивач живе з того часу в квартирі бабусі разом із своєю родиною. Ніхто в цій квартирі після смерті ОСОБА_4 , окрім позивача та його родини не проживав та квартирою не цікавився. Весь догляд за житлом здійснює тільки позивач, який сплачує всі комунальні послуги .

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України, про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п.9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його колишнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Факт постійного проживання позивача з листопада 2010 року за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які підтвердили, що позивач у вказаній квартирі зробив ремонт, здійснює сплату комунальних послуг, весь цей час утримує квартиру у належному стані, а інші особи не цікавляться вказаною квартирою та на неї не претендують, що також узгоджується з письмовими доказами, у вигляді чисельних квитанцій.

Позивач позбавлений права оформити право власності на вказану квартиру, у зв`язку з тим, що в нього відсутні правовстановлюючі документи, в той час як відповідач (його мати ОСОБА_3 , не заперечує проти позову, а відповідач ОСОБА_2 висловила раніше йому свою позицію, що відмовилась від спадщини на частину квартири його бабусі (її матері) на його користь), а тому позивач вважав себе законним власником частини вищезазначеної квартири, яку фактично прийняв у порядку спадкування після смерті рідної бабусі - ОСОБА_4 .

Суд не вбачає спірних питань про право власності позивача на вказану квартиру.

Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені у позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог підтверджені письмовими доказами, є достовірними, сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, також повністю підтверджують доводи позивача щодо часу добросовісного, відкритого та безперервного користування нерухомим майном, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10 - 13, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала: 1/2 частина квартири ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2000 року, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр 1-1500, яке зареєстроване 10.08.2000 року в КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу № 145п за реєстровим № 43-85, та 1/2 частина квартири ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2000 року, виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр 1-1500, яке зареєстроване 17.01.2011 року в КП «ДМБТІ» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 32641557.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору по 4246,50 гривень з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук