Справа № 629/5084/23
Номер провадження 2/629/970/23
14.11.2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Кремінь М.О., розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Лозова Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №629/5084/23 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Габор Вікторії Володимирівни до ОСОБА_2 про визначення частки та припинення права власності на частку у праві спільної сумісної власності, -
Позивач, в інтересах якої діє представник, звернулася до суду з позовом про визначення частки та припинення права власності на частку у праві спільної сумісної власності, в якому просила визначити, що частка ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/3 частину, крім того просила припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину спірної квартири та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири, яка належить ОСОБА_2 .
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником частини, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а належить ОСОБА_2 . Рішенням суду ОСОБА_2 було визнано таким, що втратив право користування спірною квартирою. Позивач зазначила, що звернулася до відповідача з пропозицією придбання його частки квартири, однак ОСОБА_2 ігнорує вказану пропозицію. Вказані обставини позбавляють позивача можливості ефективно розпоряджатись належним їй майном і реалізувати свої права щодо розпорядження квартирою, оскільки відповідач як співвласник перешкоджає цьому. Враховуючи вище вказане, ОСОБА_1 була вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Провадження по справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, надано сторонам строк для подання заяв по суті.
До суду надійшла заява відповідача до розгляду справи по суті, в якій він визнав позов в повному обсязі.
18.10.2023 року справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання сторони не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні факт та відповідні правовідносини.
Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.06.2006 року(а.с.9), квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної власності, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , частка 1/1. Вказане також підтверджується копією свідоцтва про права власності на житло від 21.03.2006 року(а.с.11).
23.07.2016 року ОСОБА_4 отримала у спадок частки квартири після смерті ОСОБА_3 , про що вказано в копії свідоцтва(а.с.11).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.12).
Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав від 11.07.2023 року (а.с.10), ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину належить частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з вище викладеного на час розгляду справи співвласниками квартири є ОСОБА_1 , якій належить частки, та ОСОБА_2 , якому належить частки.
Згідно з копією рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.09.2021 року(а.с.13-14), ОСОБА_2 було визнано таким, що втратив право користування спірною квартирою.
З урахуванням вище викладеного, з метою можливості подальшого ефективного розпорядження квартирою, позивач звернулась до суду з даним позовом.
За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння,користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з ч. 3 статті 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Зі змісту ст. 357 Цивільного кодексу України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
Відповідно до ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року
розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Так, з урахуванням вище викладеного, беручи до уваги докази в їх сукупності, суд вважає за можливе визначити частку ОСОБА_2 у праві спільної сумісної влансоті на спірну квартиру у розмірі частини.
Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається із змісту даної норми законодавець визначив чотири самостійні підстави, кожна з яких окремо може слугувати приводом для припинення права власності на частку в спільному майні.
Згідно з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі №303/4849/16-ц та у постанові від 18.07.2019 у справі №210/2236/15-ц для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
В заяві відповідачем було зазначено, що сума компенсації за частку квартири, яка йому належить, у розмірі 97 620,00 грн була йому сплачена ОСОБА_1 .
Враховуючи те, що частка відповідача є незначною та припинення не завдасть шкоди співвласнику, суд вважає, що наявні всі підстави для припинення права власності відповідача на частки спірної квартири, а тому позов в частині припинення права власності підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.
Враховуючи те, що є підстави для припинення права власності ОСОБА_2 на частку спірної квартири, зважаючи на те, позивачем виплачено відповідачу компенсацію за його частку відповідно звіту про оцінку вартості частки, суд вважає за можливе визнати право власності на частку відповідача за ОСОБА_1 .
Таким чином, дослідивши всі докази в їх сукупності, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо судових витрат, суд виходить з наступного.
Позивачу за її клопотанням було відстрочено сплату судового збору за подання позову до винесення рішення у справі.
Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що позов було подано через електронний суд.
Згідно з ч.3 ст.4 ЗУ Про судовий збір, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
В позові ОСОБА_1 не просила стягувати судові витрати з відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи те, що сплата судового збору була відстрочена позивачу, суд вважає за необхідне стягнути половину судового збору з ОСОБА_1 на користь держави, інші 50 відсотків судового збору віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст.12,13,60,81,89,141, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов представника ОСОБА_1 - адвоката Габор Вікторії Володимирівни до ОСОБА_2 про визначення частки та припинення права власності на частку у праві спільної сумісної власності - задовольнити.
Визначити, що частка ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/3 частину.
Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
Стягнути з ОСОБА_1 50% суми судового збору, яка підлягала сплаті при поданні позову, що становить 429, 44 грн, на користь держави.
Інші 50 % суми судового збору віднести на рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної

скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24.11.2023 року.

Інформація про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,

Суддя Т.О.Каращук