Справа № 462/5033/22 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюка А.І.
Провадження № 22-ц/811/1719/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 квітня 2023 року в складі судді Кирилюка А.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру часток спадкоємців, -

встановив:

У вересні 2022 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про зміну розміру часток спадкоємців першої черги за законом у спадковому майні померлого.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який за життя був чоловіком позивачки та батьком відповідача ОСОБА_2 від першого шлюбу. На день смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина та залишилось спадкове майно, а саме: 9/20 частин квартири АДРЕСА_1 ; три земельні ділянки; автомобіль ИЖ 412ИЭ.

06.07.2020 після смерті спадкодавця приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т. зареєстрована спадкова справа № 20/2020. На момент смерті спадкодавця позивачка не була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживала разом з спадкодавцем, тому 06.07.2020 подала до нотаріуса за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 20/2020.

Відповідач будучи єдиним сином померлого, за вказаною адресою понад двадцять останніх років не був зареєстрований та не проживав, відповідно жодної участі в утриманні та покращенні нерухомого майна не приймав, видатків коштами або працею не здійснював, не цікавився ні життям, ні здоров`ям свого батька, який в останні роки життя часто хворів, зокрема потребував стороннього догляду, водночас також 06.07.2020 до нотаріуса за місцем відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини.

Позивачка зазначила, що вона з ОСОБА_4 спільно проживала за вказаною адресою: АДРЕСА_2 з початку 2010 року, а офіційно одружились 08.10.2013. Весь цей час з покійним чоловіком вели спільне господарство, здійснювали ремонти, спільно обробляли земельні ділянки. Тому вважає, що є всі підстави для застосування до спірних правовідносин аналогію закону, а саме норму ст. 1241 ЦК України та зменшити розмір частки відповідача у спадщині за його покійним батьком з 50% до 25 %.

Просила змінити розмір часток спадкоємців першої черги за законом у спадковому майні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , встановивши частку відповідача 25% та частку позивачки 75%, судові витрати покласти на відповідача.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру часток спадкоємців відмовлено.

Судові витрати понесені сторонами віднесено на їх рахунок.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , вважає, що таке не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Зокрема, суд в достатній мірі не врахував, що за весь час проживання з покійним чоловіком, вони вели спільне господарство, здійснювали ремонт, спільно обробляли земельні ділянки. Відповідач, будучи єдиним сином померлого, за адресою спадкодавця понад двадцять останніх років не був зареєстрований та не проживав, відповідно жодної участі в утриманні та покращенні нерухомого майна не приймав, видатків коштами або працею не здійснював, не цікавився ні життям, ні здоров`ям свого батька, який в останні роки часто хворів, зокрема потребував стороннього догляду.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 зазначив, що рішення є законним та обґрунтованим, апеляційна скарга безпідставною.

Додав, що відповідач є спадкоємцем першої черги по закону, відтак не є особою, що має право на обов`язкову частку у спадщині в розумінні ст. 1241 ЦК України, яка може бути зменшена з урахуванням відносин між спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають інше значення.

Окрім того, вважає, що позивачкою не надано доказів, які б давали підстави для застосування аналогії права, оскільки цивільним законодавством та судовою практикою порядок спадкування достатньо врегульований, а ст. 1241 ЦК України відноситься лише до окремих спадкоємців при наявності заповіту.

Учасники справи позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання 21 листопада 2023 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб учасників справи, які повторно не з`явилися в судове засідання.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позивачкою не надано доказів, які переконали б суд в необхідності застосування аналогії права, оскільки цивільним законодавством та судовою практикою порядок спадкування достатньо врегульований, а ст. 1241 ЦК України відноситься лише до окремих спадкоємців при наявності заповіту.

Оскільки правові підстави для зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині відсутні, позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Судом встановлено, що 08.10.2013 ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_4 , що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 366, після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини записано « ОСОБА_6 » (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, про що видано Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 437 (а.с. 6).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

Свідоцтвом про право власності на квартиру АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_7 та членам її сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 8).

Також, судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28.01.2020 задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_7 на праві власності. Рішення набрало законної сили 05.03.2020 (а.с. 9-12).

Згідно із Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197784653, 197262770, 197236059, ОСОБА_4 є власником частки земельної ділянки площею 0.0099 га, кадастровий № :06:018:0312, а також власником земельної ділянки площею 0,0261 га, кадастровий номер :06:018:039 та власником земельної ділянки площею 0,005 га, кадастровий номер: :06:018:0313 (а.с.13, 14, 15).

Копією технічного паспорта автомобіля серії НОМЕР_3 стверджується, що ОСОБА_4 був власником автомобіля ИЖ 412ИЭ (а.с.16).

06.07.2020 ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_2 звернулись за місцем відкриття спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №20/2020 (а.с. 96).

06.07.2020 ОСОБА_10 , ОСОБА_8 (в особі представника) та ОСОБА_9 звернулися із письмовою заявою до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гусак Р. Т., як співвласники квартири АДРЕСА_1 із наданням згоди на виділ 2/5 частини вказаної квартири за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 103).

06.07.2020 ОСОБА_10 , ОСОБА_8 (в особі представника) та ОСОБА_9 , як співвласники земельної ділянки площею 0,009 га кадастровий номер: :06:018:0312 звернулись із письмовою заявою із наданням згоди на виділ 1/4 частини вищевказаної нерухомості за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.104).

Аналіз матеріалів спадкової справи №20/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 свідчить, що сторони у справі є спадкоємцями першої черги за законом. Між ними виник спір з приводу визначення розміру частки у спадковому майні.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1261 ЦК України, до спадкоємців першої черги належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Тобто, дана стаття встановлює презумпцію рівності часток у спадщині спадкоємців за законом.

Принцип рівності часток спадкоємців може бути змінений за усним договором між ними, якщо його предметом є рухоме майно, або за письмовим, нотаріально посвідченим договором, якщо його предметом є нерухоме майно або транспортні засоби.

Згідно абзацу першого пункту 228 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зміна розміру частки у спадщині проводиться за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, до видачі свідоцтв про право на спадщину. У разі недосягнення згоди зміна розміру часток здійснюється у судовому порядку.

Таким чином, законом встановлено, що частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними, окрім випадків, коли спадкодавець, склавши заповіт, сам не розподілив спадщину між ними. Спадкоємці за законом мають право змінити розмір спадкових часток на підставі окремого договору про це.

Звертаючись з позовом до суду про зменшення розміру частки у спадковому майні ОСОБА_2 , позивачка зазначала, що оскільки зміна розміру часток спадкоємців за законом в судовому порядку законодавчо не унормована, просила застосувати аналогію закону та застосувати положення ст. 1241 ЦК України, якою передбачено, що розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Так, положення даної статті регулюють інститут обов`язкової частки у спадщині, який призначений для задоволення матеріальних інтересів окремих осіб найближчих родичів спадкодавця і має на меті звуження свободи заповіту.

Сутність права на обов`язкову частку полягає в тому, що на користь осіб, визначених у ч.1 ст. 1241 ЦК України відкривається спадщина у вигляді половини від тієї частки, право на яку б належало їм при спадкуванні за законом, незалежно від того, яким є зміст заповіту.

Суб`єктами права на обов`язкову частку виступають: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця; непрацездатна вдова (вдівець) спадкодавця; непрацездатні батьки спадкодавця. При цьому право на обов`язкову частку у спадщині має окремо кожен з непрацездатних батьків спадкодавця. До непрацездатних осіб відносяться: а) особи, які досягли пенсійного віку, тобто віку, який дає їм підставу для одержання пенсії за віком, незалежно від того, чи продовжують вони працювати; б) інваліди I, II та III груп.

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Право на отримання обов?язкової частки не може бути поставлене в залежність від згоди інших спадкоємців. Однак, якщо інші спадкоємці заперечують проти видачі свідоцтва про право на спадщину на обов?язкову частку, то з відповідним позовом вони мають право звернутися до суду.

Встановлений законом розмір обов?язкової частки може бути зменшений тільки в судовому порядку за позовом зацікавленої особи, на підставі урахування відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, які існували за життя останнього, а також інших обставин, які мають істотне значення, наприклад, врахування в деяких випадках і майнового стану особи, що отримує спадщину тощо.

Аналіз ст. 1241 ЦК України дає підстави стверджувати, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту.

Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто, право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту.

Матеріалами справи стверджується, що за час життя ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіту не залишив.

Відповідач ОСОБА_2 належить до кола спадкоємців першої черги за законом та не є суб`єктом права, який має право на обов`язкову частку.

Спадкування після смерті ОСОБА_2 відбувається не за заповітом, а спадкоємцями за законом.

Відповідно, у зацікавлених осіб, в даному випадку ОСОБА_1 не могло виникати права на збільшення своєї частки у спадковому майні за рахунок зменшення частки у спадковому майні особи, яка спадкує за законом, і коли цій особі не належить обов`язкова частка.

Встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правові підстави для зменшення розміру обов`язкової частки відповідача у спадщині відсутні.

Щодо застосування судом аналогії закону, то колегія суддів виходить з такого.

Статтею 8 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Застосування аналогії забороняється, якщо вона прямо заборонена законом чи якщо закон пов`язує настання юридичних наслідків з наявністю конкретних норм; аналогію права рішення справи чи конкретного юридичного питання на основі принципів права, загальних засад і змісту законодавства.

Проаналізувавши зміст законодавчих норм у системі з установленими судами правовідносинами, апеляційний суд доходить висновку, що у цій справі не підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення ст.1241 ЦК України в частині зміни розміру часток у спадковому майні, оскільки положення статті 1261 та 1267 ЦК України визначають рівність часток у спадковому майні, які можуть бути змінені лише за взаємною згодою, а не з підстав, визначених ч.1 ст. 1241 ЦК України, тоді як положення цієї статті стосуються лише обов`язкової частки, яка належить спадкоємцю за законом за наявності заповіту. Тобто, закон чітко пов`язує настання юридичних наслідків у разі спадкування за законом та/або обов`язкової частки.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що у даній справі не підлягали дослідженню характер відносин між спадкоємцем ОСОБА_2 і спадкодавцем ОСОБА_4 , а також інші обставини, оскільки в даному випадку не підлягала застосуванню аналогія закону ст. 1241 до спірних правовідносин, які чітко врегульовані главою 86 Книги шостої ЦК України.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені докази та встановлені обставини по справі, яким була надана належна оцінка, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2023 року.

Головуючий А.В.Ніткевич

Судді: С.М.Бойко

С.М.Копняк