Справа № 346/3273/22
Провадження № 22-ц/4808/114/23
Головуючий у 1 інстанції Валігурська Л. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Кузів А.В.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Мищишин І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до П`ядицької сільської ради ОТГ Коломийського району Івано-Франківської області, Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання права власності на 1/2 земельної частки (паю) в порядку спадкування, за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Мищишин Іванни Ярославівни на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Валігурською Л.В. 21 вересня 2022 року в м. Коломия Івано-Франківської області, повний текст якого складено 26 вересня 2022 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подано позов до П`ядицької сільської ради ОТГ Коломийського району Івано-Франківської області, Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання права власності на 1/2 земельної частки (паю) в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 січня 2022 року звернулися до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну частку (пай) на землю, розміром 56,1 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Великокам`янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Дана земельна ділянка (пай) належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого був його син ОСОБА_3 (батько позивачів), який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

До заяви ними було додано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ІФ №004442, виданий 22 квітня 1999 року та зареєстрований 23 грудня 1999 року за №1038 Коломийської райдержадміністрацією за ОСОБА_4 . Правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на земельну частку (пай), відсутній.

У постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій державний нотаріус Коломийської районної державної нотаріальної контори Мануляк І.В. зазначає, що у пред`явлених документах є розбіжності, а саме: у свідоцтві про смерть ОСОБА_4 зазначено його прізвище « ОСОБА_5 », а в свідоцтві про народження його сина ОСОБА_3 у графі «батько» зазначено прізвище « ОСОБА_6 ».

На підставі зазначеної інформації їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за заповітом.

Оскільки державний акт (правовстановлюючий документ на земельний пай) може бути видано тільки на ім`я тієї особи, яка відповідно до сертифікату являється власником земельної частки (паю), то оформити правовстановлюючі документи в позасудовому порядку не можливо, так як єдиний законний власник земельної частки (паю) відповідно до сертифікату помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стосовно розбіжностей у свідоцтві про смерть ОСОБА_4 із свідоцтвом про народження його сина ОСОБА_3 , де у графі «батько» зазначено прізвище « ОСОБА_6 », зазначає наступне. Так як в свідоцтві про народження ОСОБА_3 була допущена помилка, то 14 грудня 1998 року йому було видане свідоцтво про переміну прізвища, імені та по батькові. Інформація стосовно прізвища « ОСОБА_6 » зазначається також у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням другого з подружжя. Так як на підставі свідоцтв про народження та одруження, свідоцтва про зміну прізвища у зв`язку із допущеною помилкою підтверджується інформація стосовно правильності прізвища « ОСОБА_5 » у всіх членів сім`ї, то дана розбіжність не може бути підставою для відмови у визнанні права власності на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування.

Просили визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на 1/2 земельної частки (паю) площею 56,1 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Великокам`янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, яка належить померлому ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ІФ №004442. Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування на 1/2 земельної частки (паю) площею 56,1 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Великокам`янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, яка належить померлому ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ІФ №004442 (а.с.1-4).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 66-68).

Не погодившись з рішенням суду, представник апелянтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Мищишин І.Я. подала апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність рішення суду, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що під час розгляду даного позову відсутній спір, оскільки відповідачі по справі подали заяви про розгляд справи без їх участі та не заперечували про визнання позовних вимог, заявлених позивачами.

Щодо недоведеності того факту, що на момент своєї смерті ОСОБА_4 мав право на земельну частку (пай), як зазначає суд, то даний факт доводити немає потреби, оскільки наявний в матеріалах справи Сертифікат виданий на ім`я ОСОБА_4 .

Наголошує, що пунктом 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. При цьому сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, якщо у спадкоємця наявні вказані документи, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину. Однак, здійснити державну реєстрацію права власності на таку землю буде можливо лише після відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та присвоєння їй кадастрового номера.

Якщо ж померлий встиг провести процедуру виділення земельної ділянки або паю в натурі та отримав державний акт на пай та/або витяг з Державного реєстру майнових прав, нотаріус може одночасно провести і реєстрацію права власності. Якщо ж такі документи відсутні, відстоювати своє право на отримання у спадщину земельної частки (паю) можливо тільки в судовому порядку, так як державний акт на пай видається виключно на ім`я тієї особи, яка зазначена у сертифікаті.

З цих підстав просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (73-77).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися представники відповідачів П`ядицької сільської ради ОТГ Коломийського району Івано-Франківської області та Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції та на електронну адресу.

Від П`ядицької сільської ради ОТГ Коломийського району Івано-Франківської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Мищишин І.Я., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.05.1962 року, батьками ОСОБА_7 записані ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с.9).

У свою чергу ОСОБА_7 змінила своє прізвище внаслідок укладання шлюбу на « ОСОБА_9 », про що свідчить свідоцтво про укладання шлюбу від 23.04.1988 року серія НОМЕР_2 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про народження від 12.02.1979 року серія НОМЕР_3 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Фатівці Коломийського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за №27 (а.с.13).

Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_4 від 12.02.1979 року свідчить про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одружився з ОСОБА_10 (а.с.14).

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_11 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 від 14.12.1998 року) (а.с.14).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №32 (свідоцтво про смерть від 18.07.2014 року серія НОМЕР_6 ) (а.с.16).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя від 03.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрував шлюб 15.08.1961 року з ОСОБА_12 , про що складено актовий запис під №24 (а.с.17).

14.12.1998 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , змінив своє прізвище на « ОСОБА_5 », про в книзі реєстрації про переміну прізвища, імені, по батькові зроблено запис за №55 (свідоцтво про переміну прізвища, імені, по батькові) від 14.12.1998 року серія НОМЕР_7 (а.с.18).

Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ №004442 від 23.12.1999 року, ОСОБА_4 на підставі рішення Коломийської районної державної адміністрації від 22.04.1999 року №164 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності розміром 56,1 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.20).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №44 (свідоцтво про смерть від 17.12.1999 року серія НОМЕР_8 ). Так, ОСОБА_3 все своє майно заповів своїм донькам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (заповіт від 09.12.1999 року) (а.с.15).

Відповідно до постанови державного нотаріуса Коломийської міської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.01.2022 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до нотаріальної контори із заявою про видачу на їхні імена свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну частку (пай) у землі розміром 56,1 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Великокам`янської сільської ради та належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого був ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. До своєї заяви спадкоємиці надають довідку про те, що земельна частка (пай) у землі розміром 56,1 в умовних кадастрових гектарах, що розташовані на території Великокам`янської сільської ради, належала ОСОБА_4 , проте правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на земельну частку (пай), відсутній. Крім того в пред`явлених документах є розбіжності, а саме: у свідоцтві про смерть ОСОБА_4 зазначено його прізвище « ОСОБА_5 », а у свідоцтві про народження його сина ОСОБА_3 у графі батько зазначено прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.21).

Згідно матеріалів спадкової справи №290/1998 після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцем останнього являється ОСОБА_3 , який спадщину після смерті батька прийняв, про що свідчать отримані свідоцтва про право на спадщину за законом. Відомості про наявність в спадковому майна права на земельну частку (пай) матеріали спадкової справи не містять (а.с.54-59).

За матеріалами спадкової справи №837/200 після смерті ОСОБА_3 спадкоємицями останнього за заповітом являються доньки (позивачі) ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , які спадщину прийняли (а.с.53).

На виконання вимог ухвали апеляційного суду Управлінням надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області надано копію державного акту на право колективної власності на землю серії І-ІФ №000026, виданого колективному сільськогосподарському підприємству Колос, що було розташоване на території Великокам`янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, загальною площею 1701,2 га, реєстраційний №3 від 14.09.1999 року, та список членів колективного сільськогосподарського підприємства, що додається до акта (а.с. 167-188, 190-193).

У зазначеному списку членів колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» під порядковим номером 1053 значиться ОСОБА_4 (а.с.188).

Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії І-ІФ №000026, виданого колективному сільськогосподарському підприємству Колос, землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення сесії Великокам`янської сільської ради народних депутатів від 09 вересня 1999 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що у ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , Сертифікат на право на земельну частку (пай) на день смерті був відсутній, тобто, на час відкриття спадщини після смерті останнього до об`єму спадкового майна право на земельну частку (пай) не ввійшло. Доказів того, що ОСОБА_4 за життя оскаржував питання про виділення (не виділення) йому земельної частки (паю) і видачу (не видачу) правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права на земельну частку (пай) суду не було надано, що робить неможливим висновки про наявність відповідного права у ОСОБА_4 за життя та входження відповідних прав до обсягу спадкового майна. Крім того, Сертифікат є підтвердженням наявності відповідного права і передумовою для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку. За таких обставин, відсутні підстави для визнання за позивачами як права власності, так і права на земельну частку (пай) у порядку спадкування.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на день смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

За змістом Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами цього кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР).

Тлумачення розділу 7 «Спадкове право» ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину одній або кільком особам, а також державі або окремим організаціям. Частина майна, що залишилася незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом в порядку черговості (ст.537 ЦК УРСР).

Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття.

Згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління і володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини.

Аналогічні норми передбачені і у Цивільному Кодексі України.

Так, статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки.

За змістом наведених норм до спадкоємців переходять лише ті права та обов`язки (спадщина) спадкодавця, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Предметом спору в даній справі є земельна ділянка розміром 56,1 в мовних кадастрових гектарах, розташована на території Великокам`янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, яка належала спадкодавцеві і яку позивачі успадкували за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 .

Підстави та процедура набуття права власності на земельну ділянку на час відкриття спадщини регулювалися Земельним кодексом України 1990 року.

Відповідно до положень ст.17 ЗК України 1990 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Згідно частин 3 і 4 ст.17 цього Кодексу громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до відповідної ради за місцем розташування земельної ділянки, яка розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Згідно ч.7 ст.17 цього Кодексу Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Згідно ст.22 цього Кодексу право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після встановлення меж ділянки в натурі та одержання документа, що посвідчує право власності чи право користування,

Згідно ст.23 цього Кодексу право власності чи право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються сільськими, селищними, міськими, районними радами.

З огляду на викладене, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Отримання земельних ділянок у власність на пай в колективних сільськогосподарських підприємствах має свої особливості.

Паювання сільськогосподарських земель започатковано Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», згідно якого паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Процедура паювання згідно цього Указу передбачала низку послідовних етапів, зокрема: виготовлення Державного акта на право колективної власності на землю та складання списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай); грошову оцінку угідь, що знаходяться у колективній власності згідно методики КМ України; визначення вартості та розміру земельної частки (паю) кожного члена, який визначається в умовних кадастрових одиницях комісією КСП, затвердження районною державною адміністрацією визначених комісією КСП розміру земельної частки (паю); видача громадянам районною державною адміністрацією сертифікату на право на земельну частку (пай) та його реєстрація.

І лише після виконання сукупності наведених умов та отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) та його реєстрації громадянин має право на виділення йому на пай земельної ділянки в натурі з дотримання положень Земельного кодексу України.

Згідно пункту 2 Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

За змістом статей 22,23 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член кооперативного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року (із змінами та доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року №2), згідно зі статтею 25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену на місцевості. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.08.2008 року судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Тобто право на земельну частку (пай), на який особа мала право за життя, але не встигла оформити, виникає лише у тому разі, коли померла особа була включена до державного акта на право колективної власності на землю.

Під час вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК України.

У справі, що переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_4 був включений до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю) із земель товарного сільськогосподарського виробництва.

Однак, за життя ОСОБА_4 не отримав держаний акт на право власності на спірну земельну ділянку, таким чином не набув права власності на земельну ділянку як об`єкт цивільних прав у розумінні ст. 125 ЗК України та на момент своєї смерті залишався власником майнового права права на земельну ділянку (пай) без визначення меж цієї земельної ділянки натурі (на місцевості).

На ім`я ОСОБА_4 23 грудня 1999 року був виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 56,1 га на території Великокам`янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, згідно рішення Коломийської районної державної адміністрації від 22 квітня 1999 року (тобто, після смерті спадкодавця).

Однак, враховуючи докази, які наявні в матеріалах справи, а саме те, що ОСОБА_4 на момент одержання КСП «Колос» державного акта на право колективної власності на землю був членом зазначеного колективного сільськогосподарського підприємства, даному підприємству 14.09.1999 року було видано Державний акт на право колективної власності на землю, ОСОБА_14 був включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, а тому набув право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту.

ОСОБА_3 являється спадкоємцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняв, проте свої спадкові права на право на земельну частку (пай), належні ОСОБА_4 згідно Сертифікату, за життя не оформив.

У свою чергу, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються спадкоємцями ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заповіту і є такими, що прийняли спадщину у строки, визначені діючим законодавством.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_4 був за життя членом КСП «Колос», включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, КСП «Колос» отримало відповідний сертифікат, то він на час смерті мав право на земельну частку (пай) у колективній власності на землю, відповідно до статей 22,23 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та, не встановивши справжньої правової природи правовідносин сторін, не застосувавши до спірних правовідносин правові норми матеріального права, які підлягають застосуванню, не з`ясувавши питання наявності/відсутності у спадкодавця ОСОБА_4 за життя права на спірну земельну частку (пай), дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у порядку спадкування права на вказаний пай.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази в підтвердження позовних вимог, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд підійшов формально до вивчення та оцінки наданих доказів, не з`ясувавши питання наявності у спадкодавця ОСОБА_4 за життя права на спірну земельну частку (пай) та відповідно право ОСОБА_3 , а в подальшому і позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на земельну ділянку в порядку спадкування, чим допустив порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, а тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення вимог апеляційної скарги та позовних вимог позивача, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а отже підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог позивачів про визнання права на земельну частку ( пай) в порядку спадкування.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України,суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Мищишин Іванни Ярославівни задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до П`ядицької сільської ради ОТГ Коломийського району Івано-Франківської області, Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання права власності на 1/2 земельної частки (паю) в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , право на 1/2 земельної частки (паю), що розташована на території Великокам`янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, в межах земельної ділянки площею 56,1 в умовних кадастрових гектарах (без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості)), при паюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії І-ІФ №000026, виданого Великокам`янською сільською Радою народних депутатів Коломийського району Івано-Франківської області 14 вересня 1999 року АПФ «Колос», зареєстрованого на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ІФ №004442, виданого 20 грудня 1999 року Коломийською районною державною адміністрацією на ім`я ОСОБА_4 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №901, у порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) набув в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , право на 1/2 земельної частки (паю), що розташована на території Великокам`янської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, в межах земельної ділянки площею 56,1 в умовних кадастрових гектарах (без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості)), при паюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії І-ІФ №000026, виданого Великокам`янською сільською Радою народних депутатів Коломийського району Івано-Франківської області 14 вересня 1999 року АПФ «Колос», зареєстрованого на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ІФ №004442, виданого 20 грудня 1999 року Коломийською районною державною адміністрацією на ім`я ОСОБА_4 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №901, у порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) набув в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 22 травня 2023 року.