Провадження № 22-ц/812/596/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2023 року м. Миколаїв

справа № 482/235/23

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Сухоєланецька сільська рада Миколаївського району Миколаївської області як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником-адвокатом Павленко Наталією Миколаївною, на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області, постановлену 26 квітня 2023 року під головуванням судді Сергієнка С.А., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей було роз`єднано, виділено у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей. А ухвалою цього ж суду від 17 березня 2023 року до участі у справі залучено орган опіки та піклування - Сухоєланецьку сільську раду Миколаївського району Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що 15 лютого 2011 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, актовий запис № 2. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачкою не склалося та шлюбні відносини фактично припинено близько року тому. Малолітні діти проживають з ним та повністю знаходяться на його утриманні та вихованні. Відповідач самоусунулася від виховання дітей, постійно виїжджає за кордон залишаючи дітей з ним та не цікавлячись їх розвитком.

Позивач зазначає, що має постійне місце проживання, постійне джерело існування, створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей, цікавиться їх життям, знає про їх уподобання, успіхі та проблеми у навчанні, тоді як матір дітей не підтримує з ними зв`язку та не надає матеріальної допомоги на їх утримання.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив визначити місце проживання неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації та місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з ним визнає повністю. Діти на теперішній час проживають з батьком, вона повністю погоджується з цим і це є їх спільним із чоловіком рішенням.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2023 року закрито провадження у справі на підставі ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Павленко Н.М., посилаючись на порушення норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт зазначала, що судом не враховано те, що закриття провадження у справах такої категорії тягне за собою порушення прав позивача відносно своїх малолітніх дітей, а саме право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, право на виїзд за кордон разом з дітьми без згоди іншої сторони. Ці питання між сторонами не врегульовано. Крім того, в разі виникнення спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей в подальшому, закриття провадження унеможливлює звернення позивача або відповідача до суду для вирішення цього питання. Крім того згідно висновку органу опіки та піклування Сухоєланецька сільська рада Миколаївського району Миколаївської області вважала за недоцільне визначення місця проживання дітей разом з батьком, що на думку позивача свідчить про наявність спору між сторонами. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 червня 2019 року у справі № 13/51-04 , Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Павленко Н.М. підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з положень пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, вказуючи на відсутність предмету спору, з огляду на те, що відповідач не заперечує проти проживання дітей з батьком, тобто між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання дітей.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Разом і тим, за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення "відсутність предмета спору" в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20.

У постановах від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц, від 13 січня 2022 року у справі № 644/1955/20 Верховний Суд зазначав, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

У справі "Bellet v. France" Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 між сторонами виник спір, предметом якого є визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сама по собі відсутність заперечень з боку відповідачки щодо проживання дітей разом із батьком, не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Крім того, апелянт зазначає, що на даний час між сторонами існують неврегульовані питання, пов`язані із визначенням в установленому порядку місця проживання дітей.

За такого, відсутні передбачені п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підстави для закриття провадження у справі.

Окрім цього, закриваючи провадження у справі на стадії підготовчого судового засідання, суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, а також у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 754/2882/22, згідно з якими закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливе лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч.1 ст.255 ЦПК України не відповідає вимогам закону, а тому відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником -адвокатом Павленко Наталією Миколаївною, задовольнити.

Ухвалу Новоодеського районного Миколаївської області від 26 квітня 2023 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 22 травня 2023 року