Номер провадження 2/754/1569/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2023 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання: Івченка В.А., Якименко А.І,

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 квітня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.01.2017 шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу було набуто спільне майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:0750, та земельна ділянка площею 0,918 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:1126. У зв`язку з викладеним позивачка ОСОБА_1 просить визнати майно спільною сумісною власністю та поділити спільне майно подружжя.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2020 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:0750, та земельну ділянку площею 0,918 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:1126. В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 77,30кв.м., житловою площею 43,70кв.м. визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:0750, визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,918 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:1126. В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 77,30кв.м., житловою площею 43,70кв.м., визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:0750, визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,918 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:1126.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.06.2021, заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду - задоволено. Заочне рішення за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - скасовано і призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Від ОСОБА_4 14.09.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що отримані ним грошові кошти від продажу нерухомого майна, земельної ділянки, площею 0,1490га, кадастровий номер 02:103:0102, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 є його особистими коштами, так як вони отримані ним від продажу майна, яке належало його батькам та ці кошти було вкладено у придбання спірної квартири. У своєму відзиві зазначає, що позивачем та його представником не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що спірне нерухоме майно, придбане за спільні кошти подружжя, та позивачами не обґрунтовано, що на момент придбання спірного нерухомого майна позивачка мала стабільний та достатній заробіток або інший дохід, який дозволив би їй накопичити відповідну суму або частину такої суми для придбання нерухомого майна. Відповідач зазначає, що не може бити об`єктом спільної сумісної власності подружжя земельна ділянка, площею 0,918га з кадастровим номером :03:116:1126, що розташована за адресою Київська обл., с. Нові Петрівці, так як вказану земельну ділянку відповідач отримав безкоштовно, як учасник бойових дій. Та зазначає, що з відповідача не може бути стягнутий судовий збір, оскільки він звільнений від сплату судового збору.

Від ОСОБА_4 05.11.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, який повністю аналогічний відзиву поданого ним 14.09.2021.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Коморна І.Г. в судове засідання призначене на 15.05.2023 не з`явились. Від адвоката Коморна І.Г. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, просила задовольнити позов відповідно до доказів, наявних в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник - адвокат Ковальчук Д.І. в судове засідання призначене на 15.05.2023 не з`явились. В матеріалах справи наявне клопотання від відповідача ОСОБА_4 про розгляд справи без його участі.

В судому засіданні 01.11.2021 судом були заслухані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_4 надав свідчення, що він є рідним батьком відповідача. В його власності знаходилась земельна ділянка, яка була продана за 173000дол США, а всі кошти від продажу земельної ділянки він надав родині сина, щоб син особисто міг вирішити з ким проживати в купленій квартирі. Кошти, від продажу ділянки, були надані сину під час його перебування в шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 . Ремонт в придбаній квартирі робились за кошти всіх.

Свідок ОСОБА_7 надала свідчення, що вона є рідною сестрою відповідача. Зазначала, що батько хотів подарувати відповідачу земельну ділянку, однак відповідач не захотів будувати будинок, тому батько продав земельну ділянки та всі гроші від продажу передав відповідачу для купівлі квартири.

Свідок ОСОБА_5 надав свідчення, що він є рідним братом позивачки, та йому відомо, що частину коштів на придбання спірної квартири, а саме суми 285000,00грн позивачці подарувала мати.

Свідок ОСОБА_6 надала свідчення, що вона є рідною матір`ю позивачки. В 2008 році вона подарувала кошти донці в розмірі 285000,00грн. Частину коштів, на придбання квартири, також надали батьки відповідача, попередньо продавши земельну ділянку, яка їм належала. А оскільки діти постійно хворіли, позивачка була разом з ними, тому квартира була оформлена на відповідача.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, взявши до уваги свідчення свідків, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

24 квітня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб Виконкомом Новопертрівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації акт цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у Києві, актовий запис № 838 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане Відділом реєстрації акт цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у Києві, актовий запис № 2379.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.01.2017 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано.

22.04.2008 між ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С., зареєстрований в реєстрі №950.

Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2008 на умовах передбачених цим договором, продавці передали, а покупець зобов`язується прийняти у власність та сплатити за належну продавцям на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , грошову суму на умовах та у строки, визначені договором.

Згідно Договору дарування грошей від 17.04.2008 укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , остання прийняла в дар 285000,00грн для особистих потреб та набуття квартири за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно із інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:0750 належить на праві власності ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, земельна ділянка площею 0,0918га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:1126 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Судом беззаперечно встановлено, що спірна квартира та земельні ділянки придбані сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя та яке використане саме в інтересах сім`ї.

Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст. 69 СК України).

Суд приймає до уваги свідчення свідка ОСОБА_4 який є рідним батьком відповідача, та свідка ОСОБА_7 яка є рідною сестрою відповідача, які в своїх свідченнях зазначили, що гроші від продажу земельної ділянки батько відповідача передав своєму сину, відповідачу ОСОБА_4 , який на той момент перебував в шлюбі з ОСОБА_1 для придбання квартири.

Також суд приймає до уваги свідчення свідка ОСОБА_5 , який є рідним братом позивачки та свідка ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивачки, які в своїх свідченнях зазначили, що мити позивачки подарувала їй кошти в розмірі 285000,00грн для придбання квартири.

Отже судом установлено, що всі кошти які були передані родичами позивачки та відповідача, надавались їм під час зареєстрованого шлюбу останніх, саме для використання та на благо і в інтересах сім`ї сторін.

До того ж суд ставиться критично щодо посилання відповідача на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:116:1126 не є спільним майном подружжя, оскільки передана останньому як учаснику бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції (АТО), з огляду на таке.

Законодавством України передбачено систему пільг для учасників бойових дій, зокрема, це стосується і надання земельних ділянок.

Відповідно до статті 12 (пункт 14) Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються, серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва. Надання у власність земельних ділянок здійснюється в порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України.

До того ж згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Соціальна ініціатива з боку Держави щодо всіх пільг, до яких також відносяться: забезпечення земельними ділянками, житлом, грошами військовослужбовців, учасників АТО передбачає, що пільги надаються учасникам бойових дій та поширюються на членів їх сімей. До членів сім`ї пільговика під час надання пільг належать: дружина (чоловік); їх неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; непрацездатні батьки; особа, яка перебуває під опікою або піклуванням пільговика та проживає разом з ним.

Отже судом враховано, що відповідач дійсно є учасником АТО і мав права на отримання земельної ділянки під будівництво. Однак отримання земельної ділянки у право власність відповідача відбулось під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, а отже задля забезпечення та в інтересах сім`ї, саме для будівництва будинку для проживання сім`ї та двох неповнолітніх дітей.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно зі ст.71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У справі, яка розглядається судом, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно сторонами не спростована.

Отже, враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:0750, земельна ділянка площею 0,918 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:1126, придбані під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а тому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між подружжям після розірвання шлюбу.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплату судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, позивачці компенсується сума сплаченого нею судового збору в розмірі 1045,00грн за рахунок держави.

Керуючись Конституцією України, статтями 15, 16, 261, 321, 386, 372 ЦК України, статтями 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71СК України, статтями 12, 13, 7, 10, 76-81, 141, 263-265, 286 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 77,30кв.м., житловою площею 43,70кв.м.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Нові Петрівці, Вишгородського район, Київської області, кадастровий номер :03:116:0750.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,918 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:1126.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 77,30кв.м., житловою площею 43,70кв.м.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Нові Петрівці, Вишгородського район, Київської області, кадастровий номер :03:116:0750.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,918 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:116:1126.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір сплачений при поданні позову в розмірі 1045,60грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ; місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2023 у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суддя В.В. Бабко