Провадження № 2/686/1237/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В

при секретарі Колісник Л.В.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Грищук Ольга Валентинівна про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Грищук Ольга Валентинівна про визнання заповіту недійсним. Просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на ОСОБА_4 , посвідчений 03 липня 2019 року за реєстровим номером 253 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грищук О.В.

На обґрунтування свого позову вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №2 від 17 серпня 2019 року. Причиною смерті визначено церебральний атеросклероз. Після похорон ОСОБА_5 родичі чоловіка померлої, який помер в цей день годинами раніше, забрали всі правовстановлюючі документи щодо домоволодіння.

23.08.2019 року вона звернулася до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини, оскільки вона фактично є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця ОСОБА_5 . Після її звернення до державного нотаріуса з`ясувалося, що 03 липня 2019 року за реєстровим номером 253 ОСОБА_5 склала заповіт який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грищук О.В.

На запит державного нотаріуса Гусєво Л.В. щодо надання інформації приватний нотаріус Грищук О.В. направила копію заповіту. Однак зміст заповіту їй наразі не відомий та його копію ні їй, ні на адвокатський запит не надали, мотивуючи це тим, що документи видаються тільки громадянам та юридичним особам, за дорученням яких вчинялися нотаріальні дії, а також на письмову суду, або у зв`язку з розглядом цивільної справи, нотаріуси повинні дотримуватися таємниці вчинення нотаріальних дій. Однак їй достовірно стало відомо, що заповіт складений на ім`я відповідача ОСОБА_4 .

Нотаріально посвідчений заповіт, який нею оскаржувався складений особою, яка через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення своїх дій, оскільки померла хворіла церебральним атерлесклерозом, що і стало причиною смерті.

Враховуючи те, що померла ОСОБА_5 фактично не могла розуміти свої дії, не усвідомлювала наслідків та фактично перебувала у нерухливому стані, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Грищук О.В. не перевірила дієздатність особи, що підписала заповіт є всі підстави для визнання заповіту не дійсним.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Направив до суду відзив, в якому вказав, що позов є необґрунтованим.

Третя особа приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Грищук Ольга Валентинівна, в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, направила до суду заяву про слухання справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідчення свідків: ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні посвідчила, що вона проживала по сусідству з ОСОБА_5 , часто спілкувалися, у 2018 році вона приходила до неї, треба було її підпис, вона підписала, все розуміла, в липні 2019 року чоловік вивозив її на подвір`я, щоб покликати чоловіка ОСОБА_5 свистіла в свиток щоб він її почула; Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні посвідчила, що вона знала ОСОБА_5 , часто спілкувалася з нею, чоловік вивозив її на подвір`я, вона його кликала, коли в неї відняло мову то вона свистіла в свисток, з родичів ніхто до неї не приходив; свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні посвідчив, що він знає ОСОБА_5 з 1994 року, це жінка її двоюрідного брата, у 2019 році часто їх навідував, за два-три місяці до смерті вона не могла розмовляти, писала на листку, вона разом з чоловіком склала заповіт на жінку, яка їх обходила; свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні посвідчила, що ОСОБА_5 є жінкою її дядька, вони жила разом з 1999 року, часто до них заходила, вона всім цікавилась, коли хотіла щось спитати писала на листку, племінницю не бачила; дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 03 липня 2019 року ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грищук О.В. за реєстровим номером 253, відповідно до якого належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №2 від 17 серпня 2019 року. Причиною смерті визначено церебральний атеросклероз.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №1045 від 26.09.2023 року ОСОБА_5 на момент складення заповіту, 03 липня 2019 року тяжким психічним розладом не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до визначення, яке міститься в статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження тому, що ОСОБА_5 на час складення заповіту, 03 липня 2019 року, не могла розуміти свої дії, у зв`язку з чим позовна заява не підлягає задоволенню за недоведеності позивачем цієї підстави її позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 30, 203, 225, 1254, 1217, 1233, 1241, 1257, 1267 ЦК України, ст..ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263 265, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Грищук Ольга Валентинівна про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня виготовлення повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_1 , 1972 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 ;

Третя особа приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Грищук Ольга Валентинівна, АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 22.11.2023 року.

Суддя: