Провадження № 2/750/1470/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Аушевої М.Ю.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 , відповідача, представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частину майна,

в с т а н о в и в:

17.07.2023 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частину майна та просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 : земельну ділянку, площею 0,0116 га, кадастровий номер :02:013:5178, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , котра вцілому належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ №841831 від 15 лютого 2007 року та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину: земельної ділянки, площею 0,0116 га, кадастровий номер :02:013:5178, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

10.08.2023 року представник відповідача подала письмовий відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача, не являється об`єктом спільної сумісної власності та не підлягає поділу. Зазначила, що позивачем не надано доказів того, що частина спірної земельної ділянки площею 0,0116 га знаходиться під об`єктом нерухомого майна позивача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали. Відповідач пояснив суду, що вказана земельна ділянка не підлягає поділу, оскільки займається городництвом.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

07 серпня 1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб.

Від вказаного шлюбу у сторін народилися діти - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 07 квітня 2021 року по справі №750/2113/21, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який було зареєстровано 07 серпня 1999 року виконавчим комітетом Локнистенської сільської ради Менського району Чернігівської області, актовий запис № 04. Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Локнисте Менського району Чернігівської області, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн. щомісячно, починаючи з 26.02.2021 і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 01 грудня 2022 року по справі №750/13516/21, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майно, яке складається з: 3/10 частин будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (відокремлене приміщення № 3), а саме: приміщень житлового будинку - А-1 вітальні 3-4, площею 25,6 кв.м, А 1-1 - санвузла 3-3, площею 3,7 кв.м; 1/2 частини підсобного приміщення - Б-1, площею 10,95 кв.м, 1/2 частини погрібу під частиною будівлі - б, площею 5,7 кв.м. будівельних матеріалів та конструкцій, використаних при зведенні прибудови, яка не введена в експлуатацію, до 3/10 частин будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (відокремлене приміщення № 3): на 1 поверсі - А 3-2 - передпокій 3-1, площею 12,8 кв.м, кухня 3-2, площею 7,8 кв.м, житлова кімната 3-5, площею 10,5 кв.м; на 2 поверсі - коридор 3-6, площею 9,0 кв.м, житлова кімната 3-7, площею 7,6 кв.м, житлова кімната 3-8, площею 8,2 кв.м, гараж - Г-1, площею 32,2 кв.м, з оглядовою ямою - г, площею 3,2 кв.м.; автомобіля «RENAULT KENGOO» 2007 року виготовлення, зареєстрованого 25.12.2004, об`єм двигуна 1461 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1 . Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку у спільній сумісній власності за кожним на таке майно: 3/10 частин будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (відокремлене приміщення № 3), а саме: приміщень житлового будинку - А-1 вітальні 3-4, площею 17,07 кв.м, А 1-1 (складається з санвузла 3-3, площею 2,47 кв.м); 1/2 частини підсобного приміщення - Б-1, площею 7,3 кв.м, 1/2 частини погрібу під частиною будівлі - б, площею 3,8 кв.м. - будівельні матеріали та конструкції, використані при зведенні прибудови, яка не введена в експлуатацію, до 3/10 частин будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (відокремлене приміщення № 3): на 1 поверсі - А 3-2 - передпокій 3-1, площею 12,8 кв.м, кухня 3-2, площею 7,8 кв.м, житлова кімната 3-5, площею 10,5 кв.м; на 2 поверсі - коридор 3-6, площею 9,0 кв.м, житлова кімната 3-7, площею 7,6 кв.м, житлова кімната 3-8, площею 8,2 кв.м, гараж - Г-1, площею 32,2 кв.м, з оглядовою ямою - г, площею 3,2 кв.м. Передано ОСОБА_4 у приватну власність автомобіль «RENAULT KENGOO», 2007 року виготовлення, зареєстрований 25.12.2004, об`єм двигуна 1461 куб.см, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію 1/2 частки ринкової вартості автомобіля «RENAULT KENGOO», 2007 року виготовлення, зареєстрований 25.12.2004, об`єм двигуна 1461 куб.см, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 61 167 грн. ЗО коп. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0112 га, кадастровий номер :02:013:5179. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4 425 грн. 48 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 020 грн. 32 коп. у відшкодування витрат на проведення судової експертизи (а.с.17-21).

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 січня 2023 року по справі №750/13316/21, частково задоволено заяви адвокатів Кручек Ольги Олександрівни та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 750/13516/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 884,00 грн (а.с.22-25).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ними було здійснено прибудови до житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на 1 поверсі - А 3-2 - передпокій 3-1, площею 12,8 кв.м, кухня 3-2, площею 7,8 кв.м, житлова кімната 3-5, площею 10,5 кв.м; на поверсі - коридор 3-6, площею 9,0 кв.м, житлова кімната 3-7, площею 7,6 кв.м, житлова кімната 3-8, площею 8,2 кв.м, вартістю 347 537 грн. 01 коп., гараж - Г-1, площею 32,2 кв.м, оглядовою ямою - г, площею 3,2 кв.м. Вказані прибудови не були введенні в експлуатацію на момент розгляду справи в Деснянському районному суді міста Чернігова, що підтверджується технічним паспортом від 01 серпня 2021 року. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, разом із здійсненими щодо нього прибудовами, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на двох земельних ділянках, а саме: на земельній ділянці площею 0,0112 га, кадастровий номер :02:013:5179 (1/2 частина якої, була визнана за ОСОБА_3 ), яка вцілому належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ №839137 від 15 лютого 2007 року, та на земельній ділянці площею 0,0116 га, кадастровий номер :02:013:5178, яка на даний час вцілому належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ №841831 від 15 лютого 2007 року.

Вказана обставина в повному обсязі підтверджується як рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 01 грудня 2022 року по справі №750/13516/21, так і витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 01 серпня 2021 року.

В березні 2023 року ОСОБА_3 здійснила введення в експлуатацію вказаних прибудов до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

З довідки ТОВ «Центр технічної інвентаризації та оцінки «Правекс» від 09 березня 2023 року вбачається, що при проведенні обстеження за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що загальна площа будинку змінилась з 138,3 кв.м., на 192,8 кв.м., а житлова площа будинку змінилась з 93,2 кв.м. на 118,1 кв.м., так як додали площу приміщень прибудови «АЗ-2, яка була збудована до 1990 року, але не була врахована раніше, що згідно пункту 1 Постанови КМУ №406 від 07.06.2017 року «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких, об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», не належить до самочинного будівництва.

28 березня 2023 року ОСОБА_3 здійснила державну реєстрацію своєї частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40).

Ввказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на двох земельних ділянках, а саме: на земельній ділянці площею 0,0112 га, кадастровий номер :02:013:5179 (право власності на 1/2 частину якої було визнано за ОСОБА_3 на підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 01 грудня 2022 року по справі №750/13516/21) та на земельній ділянці площею 0,0116 га, кадастровий номер :02:013:5178, яка на даний час вцілому належить ОСОБА_4 .

За ОСОБА_4 вцілому зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,0116 га, кадастровий номер :02:013:5178, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №841831, виданого 15 лютого 2007 року на підставі рішення Чернігівської міської ради від 01 листопада 2006 року (9 сесія 5 скликання).

На момент розгляду Деснянським районним судом міста Чернігова справи №750/13516/21 на земельній ділянці кадастровий номер :02:013:5178 був розміщений лише об`єкт незавершеного будівництва, будівельні матеріали та конструкції, використані при зведенні прибудови, яка не введена в експлуатацію, до 3/10 частин будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 були рішенням суду від 01 грудня 2022 року визнані об`єктом спільної сумісної власності сторін, а питання щодо поділу цієї земельної ділянки не було вирішено.

В той же час, після введення в експлуатацію гаражу «Г-1» та прибудови «АЗ-2», реєстрації за позивачем ОСОБА_3 права власності на 3/20 частин цього майна, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №327792239 від 03.04.2023, частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка належить ОСОБА_3 , знаходиться на земельній ділянці, яка на даний час вцілому належить ОСОБА_4 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що наведені вище докази підтверджують обставину того, що за своїм правовим статусом вказана вище земельна ділянка є спільним сумісним майном подружжя.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з ч. І ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. ст., 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правовиків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним до шлюбу.

Згідно роз`яснень п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружиш», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.З ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, З ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Окрім того, в ч. І ст.369 ЦК України закріплено положення про те, що співвласники володіють і користуються майном, що є у спільній сумісній власності, спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 Постанови №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 25 лютого 2019 року по справі №199/2099/17, дійшов висновку, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.

Відповідно до 60 СК України, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 60 СК України поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, що є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 ЦК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи вище викладене, оскільки земельна ділянка була придбана подружжям у період перебування у зареєстрованому шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя з визнанням за позивачем права власності за позивачем на 1/2 частину спірної земельної ділянки, тому позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частину майна підлягає задовленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.

При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду та значенням справи для сторони.

Згідно акту розрахунку судових витрат від 12.07.2023 року адвокат не забезпечував представництво інтересів позивача в суді, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати в розмірі 4000 грн. (за надання послуг по п. 2 та п. 3 акту-розрахунку від 12.07.2023 року (а.с. 67-68)).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частину майна задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,0116 га, кадастровий номер :02:013:5178, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ №841831 від 15 лютого 2007 року.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0116 га, кадастровий номер

:02:013:5178, цільове призначення - для будівництва та

обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд

(присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на

підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ

№841831 від 15 лютого 2007 року.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) 4000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1073 грн. 60 коп. у відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 28.11.2023.

Суддя Л.В. Карапута