Справа № 323/3249/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), цивільну справу №323/3249/21 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за відсутності сторін та їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю Шкапенко О.В. в інтересах позивача засобами поштового зв`язку 21.11.2021 звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області із зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.01.2019 у сумі 43 019,45 гривень, яка наявна станом на 26.09.2021, в тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 33 017,42 гривень, заборгованість по відсоткам у сумі 10 002,03 гривень.

За змістом позову, 22.01.2019 відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в A-банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду із тим, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у A-банку, разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Як вказано у позовній заяві, Банк на боргові зобов`язання за Кредитом і Овердрафтом нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умов та правилами надання банківських послуг.

Позивач зауважує, що п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому, Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно з п.4.9. цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту), Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

Позивач вважає, що свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Проте, відповідач порушив вимоги п.2.1.1.5.5-2.1.1.5.7, 2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг, зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку не виконав.

Позивач стверджує, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, що зумовило дострокове звернення позивача до суду (п.2.1.1.12.10 Умов).

Враховуючи наведене, із посиланням на ст. 525-527, 530, 598-599, 610, 615, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, заходи досудового врегулювання спори не призвели до сплати заборгованості, представник позивача просить задовольнити позов.

Ухвалою судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 10.12.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Згідно з ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Так, відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 №29/09-22 змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області у зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану до Шевчен-ківського районного суду м. Запоріжжя.

Цивільна справа на підставі протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 14.04.2023 передана в провадження визначеного головуючого судді Вайнраух Л.А. 14.04.2023.

Ухвалою судді від 17.04.2023 прийнято позовну заяву до провадження судді. Постанов-лено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце прове-дення судового засідання. Визначено відповідау 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Роз`яснено, що відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, од-ночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього доку-ментів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відпо-відачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Крім того, згідно з ч.1 ст.193 ЦПК Украї-ни у строк для подання відзиву відповідачка має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч.3-5 ст.178 ЦПК України, при цьому, її копія одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позову та на підставі клопотання, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, доданого до позовної заяви, просить розглядати справу без участі сторони позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Працевитий Г.О. та його довіритель в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені. До справи із дотриманням строку на подання надійшов відзив, в якому висловлені заперечення з приводу заявлених позовних вимог. Так, із матеріалами справи представник відповідача адвоката Скользнєва В.В. ознайомлена 10.08.2023, відзив скерований до суду 11.08.2023 (штемпель на поштовому конверті, дата відзиву), надійшов до суду 15.08.2023.

Так, сторона відповідача заперечує з приводу того, що ОСОБА_1 при укладенні договору був ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, не підписував їх. Тому вказані документи не є частиною укладеного договору та не повинні враховуватись судом. Відповідно, відсутні підстави для стягнення на користь позивача процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів. Стороною відповідача визнається отримання платіжної картки в «А-банку» для власного використання та розрахунків, проте, не використання кредитних коштів, що свідчить про укладення договору банківського рахунка. Окремо сторона відповідача наголошує на неодноразову зміну з боку банку в односторонньому порядку умов щодо нарахування відсотків та інших складових заборгованості. Так, згідно з наведеним розрахунком, відповідачем знято 978 133,22 гривні, погашено 974 535,67 гривень, відповідно, залишок заборгованості становить 3 597,55 гривень. На підтвердження заперечень стороною відповідача складено контррозрахунок заборгованості, доданий до відзиву. На підставі наведеного сторона відповідача просила у відзиві відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та здійснювати розгляд за відсутності відповідача та його представника.

Крім того, у справі наявні заперечення позивача на відзив, надіслані за допомогою сервісу ПП «ДКО-Експрес» 31.08.2023 та перенаправлені вказаним підприємством за допомогою АТ «Укрпошта» 04.09.2023.

Відповідно до приписів ч.1,2 ст.180 ЦПК України у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Заперечення підписується відповідачем або його представником.

Натомість, подання відповіді на відзив, в якій позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення, врегульовані нормою ст.179 ЦПК України. Тобто, заперечення не можуть бути подані у відповідь на відзив.

Крім того, в ухвалі суду про прийняття справи до розгляду, постановленої 17.04.2023 (після надходження матеріалів до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя), визначено п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив з дня його отримання. Так, позивачем не підтверджено дати отримання відзиву, відповідно, дотримання визначеного судом строку не видається за можливе. За приписами ч.1,2 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене, а також відсутність клопотання сторони позивача відповідно до ст.127 ЦПК України про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву (та за відсутності підтверджень дотримання строку на подання відповіді на відзив) суд залишає подані заперечення без розгляду.

Інших заяв по суті справи та клопотань до матеріалів справи не надходило.

Підстав для відкладення судового розгляду та оголошення в ньому перерви судом не встановлено із урахуванням положень ст.223, 240 ЦПК України. Так, сторони обізнані із провадженням справи в суді, крім того, мали достатній час для подання заяв по суті справи, висловивши свої доводи та заперечення, заявили клопотання про розгляд за їх відсутності, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для проведення розгляд справи без участі сторін та їх представників.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

За приписами ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

За матеріалами справи, Акціонерне товариство «Акцент-банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Ацкент-банк». Копія засвідченого витягу загальних положень статуту та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Акцент-банк» міститься у матеріалах справи.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку від 22.01.2019 підписано договір про надання банківських послуг, за змістом якої клієнтом банку засвідчено згоду із тим, що вказана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованому в рекламному буклеті, становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомлений з зазначеним вище договором, примірник якого згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту, проте, в якій редакції, із анкети не вбачається. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, регулярно, самостійно знайомитись з їх змінами на сайті А-Банку.

Крім того, у справі наявні засвідчені копії Тарифів за користування кредитною карткою "Універсальна Gold", Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, без підпису ОСОБА_1 та без зазначення дати редакції наведених умов та внесених змін у порівнянні із редакцією, що діяла на момент заповнення відповідачем анкети-заяви від 22.01.2019.

Відповідач періодично здійснював погашення заборгованості за договором, востаннє - 22.01.2019 у сумі 50,00 гривень, що підтверджено наявним розрахунком заборгованості, здійсненим станом на 26.09.2021. Тотожні дані наявні у контр розрахунку відповідача.

Відповідно до наведеного розрахунку позивача заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 22.01.2019 станом на 26.09.2021 дорівнює 43 019,45 гривень та складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту у сумі 33 017,42 гривень, за відсотками у сумі 10 002,03 гривень, вимог про стягнення пені, штрафів та винагороди банку у справі не заявлено.

За змістом поданого стороною відповідача контрозрахунка, відповідачем знято 978 133,22 гривні, сплачено 974 535,67 гривень, відповідно, залишок заборгованості становить 3 597,55 гривень, що узгоджується із розрахунком банку.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19.

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються АТ «Акцентбанк», як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції.

У вказаній справі цієї умови не дотримано позивачем, тому й положення ст.634 ЦК України на правовідносини між сторонами не розповсюджуються.

За нормою ч.2 ст.1050 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Так, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У цій справі позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту, а саме, прострочених тіла кредиту та відсотків, нарахованих на вказане тіло.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивач до позовної заяви подає роздруківку тарифів, а також умов та правила надання банківських послуг, обґрунтовуючи умови договору та процентну ставку, умови користування карткою та використання кредитного ліміту. Проте, як видно з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, якими регулюється нарахування відсотків, не підписаний відповідачем. З цього приводу суд приймає заперечення відповідача.

Крім того, укладений між сторонами кредитний договір про надання банківських послуг б/н у вигляді заяви із анкетними даними клієнта, підписаної сторонами, не містить умов про зміну розміру процентів, що підлягають сплаті, виходячи зі ставок, які застосовувались банком та містяться у розрахунку.

Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме із наданими до суду умовами ознайомився й погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву.

Також суд не може встановити на підставі наявної анкети-заяви, що вказані складові частини договору про надання банківських послуг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо процентів за користування кредитом та порушення умов договору у зазначеному банком розмірах і порядках нарахування.

Під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що АТ «Акцент-банк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №б/н від 22.01.2019, відкривши на ім`я відповідача картковий рахунок, платіжну картку із встановленим лімітом, який використовував ОСОБА_1 протягом строку користування карткою.

Проте, з урахуванням наведених норм, наданих сторонами розрахунків суд встановив, що відповідачем за період користування карткою знято грошові кошти у сумі 978 133,22 гривень, сплачено 974 535,67 гривень, відповідно, залишок заборгованості становить 3 597,55 гривень, що узгоджується із розрахунком банку. Вказана сума, як сума неповернутого споживачем послуг банка простроченого тіла кредиту безумовно підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Але віднесення частини врахованих судом платежів в рахунок сплати відсотків не відповідає умовам договору. Таким чином, зазначена сума є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Хоча вказана заява-анкета не містить строку користування карткою, повернення кредиту, але, як видно з розрахунку, фактично використані позичальником кошти в межах встановленого банком ліміту в добровільному порядку АТ «Акцент-банк» відповідачем повернуті не були, оскільки мало місце у значній частині, але неповне погашення наявної заборгованості, як це встановлено судом.

Суд наголошує, що редакція умов, розміщена на сайті позивача, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.05.2015 (провадження № 6-16цс15).

Підтверджень розірвання договору за ініціативою відповідача чи заперечень проти списання платежів, які стягувались банком протягом строку користування кредитною карткою на час розгляду справи у її матеріалах немає.

Із врахуванням норми ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 3 597,55 гривень.

У суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в належний спосіб згідно з умовами договору процентну ставку, яка, вочевидь (відповідно до розміру заявленої вимоги про стягнення прострочених відсотків), не відповідає й нормі ст.625 ЦК України, внаслідок чого у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками необхідно відмовити. У вказаній частині позовні вимоги є безпідставними (з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №191/2648/17, пр.№ 61-5662св19).

Позовних вимог про стягнення відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України позивачем не заявлено, натомість, суд не може в силу положень, зокрема, ч.2 ст.5 ЦПК України, самостійно редагувати підстав стягнення.

Дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню лише у визначеній частині.

Задовольняючи позов, суд за нормою ч.1-3 ст.141 ЦПК України ухвалює стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме, судовий збір, сплачений при зверненні до суду. Так, за розгляд позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню судовий збір у сумі 189,83 гривень.

Стосовно клопотання сторони відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000,00 гривень за складання відзиву із контррозрахунком, за ведення справи в суді - у сумі 7 884,38 гривень, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

П.1,2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, до суду надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 11.08.2023, копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 26.01.2022, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Юрконсалт» Геннадія Працевитого». Згідно з п.3.1 договору, розмір гонорару визначається та сплачується за погодженням сторін та викладається в додатку (додатковий договір) до вказаного договору, який вважається його невід`ємною частиною. Порядок сплати гонорару адвоката та послуг визначається у п. 3.4, 3.6 договору. Крім того, судом досліджено додатковий договір від 26.01.2022, укладений між тотожними сторонами. Так, представництво та захист інтересів клієнта щодо стягнення боргу у даній справі передбачено п.1 додаткового договору. Вартість послуг за написання відзиву (3 години роботи по 1 000 гривень на годину) становить 3 000 гривень та 20% від суми боргу, на яку буде зменшено суму заборгованості за кредитним договором (7 884,38 гривень відповідно до відзиву) (п.2.1, 3.1, 4.1, 4.1.2 додаткового договору). Оплата гонорару здійснюється протягом 30 днів з моменту отримання рішення суду.

Під час розгляду справи суд дослідив рахункик та відповідні акти (у засвідчених копіях) про надання послуг з правничої допомоги, призначення яких відповідає змісту додаткового договору, на загальну суму 3 000,00 гривень за написання відзиву та 8 603,89 гривень за ведення справи в суді (гонорар). Тобто, сума гонорара згідно з актом та рахунком визначена у розмірі, більшому, ніж просить стягнути представник відповідача за змістом відзиву. Акти містять підписи сторін. Згідно з п.3.2 акта строк внесення клієнтом плати за надані послуги - не пізніше 10 днів з моменту набрання законної сили рішенням суду по справі. Вказана винагорода (гонорар) за своєю сутністю є додатковою винагородою адвоката, платою за досягнутий адвокатом результат, так званим «гонораром успіху», нарахування та сплата якого залежать від настання певної події й завчасна сплата, на переконанн суду, є порушенням умов договору, дослідженого судом під час розгляду справи. Відповідно, суд не встановив підстав для його стягнення.

З приводу стягнення витрат на правову допомогу у сумі 3 000,00 гривень суд враховує, що заперечень проти вказаного розміру витрат стороною позивача не надано.

Згідно з положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Тому, враховуючи загальні засади цивільного процесуального законодавства та критерії відшкодування, їх доцільність та співрозмірність, відсутність заперечень з боку позивача, суд дійшов висновку про те, що з позивача необхідно стягнути на користь відповідача витрати на правову (правничу) допомогу у сумі 3 000,00 гривень, тобто, у повному обсязі.

За приписами ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому суд дійшов висновку, що стягненню з позивача на користь відповідача підлягає різниця у сумі 2 810,17 гривень (3 000 гривень, що стягуються в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 з АТ «Акцент-банк» за вирахуванням 189,83 гривень, що стягуються в рахунок судового збору з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-банк»).

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 126, 127, 141, 178-180, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.01.2019, наявну станом на 26.09.2021, за простроченим тілом кредиту у сумі 3 597,55 гривень (три тисячі п`ятсот дев`яносто сім гривень 55 копійок).

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 810,17 гривень (дві тисячі вісімсот десять гривень 17 копійок).

Реквізити сторін: Акціонерне товариство «Акцент-банк», код за , адреса місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд.11, адреса електронної пошти:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 24.11.2023.

Суддя Л. А. Вайнраух