Провадження № 22-ц/812/1112/23
Провадження № 22-ц/812/1143/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 листопада 2023 року м. Миколаїв

справа № 487/3012/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (Служби автомобільних доріг у Миколаївській області)

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2023 року та додаткове рішення від 07 вересня 2023 року ухвалене суддею Сухаревич З.М. в приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено 14 серпня 2023 року, повний текст додаткового рішення складено 11 вересня 2023 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (Служби автомобільних доріг у Миколаївській області), про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області про відшкодування 330 220,80 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач зазначав, що йому належить автомобіль MAZDA CX7 державний номер НОМЕР_1 . 29 листопада 2019 року цим автомобілем керував ОСОБА_2 . На Херсонському шосе, на відстані 500 м. від з`їзду з автодороги М14 в бік м. Миколаєва сталася ДТП. Працівники поліції, які прибули на місце ДТП, склали відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначали, що водій ОСОБА_2 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на відбійник, внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Висновком експертного автотехнічного дослідження № 20-69 від 29 січня 2020 року, виданого Херсонським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, встановлено, що водій ОСОБА_2 в дорожній обстановці, що виникла, діяв відповідно до пунктів 12.1, 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху, проте не мав технічної можливості попередити настання ДТП, а саме уникнути зіткнення з перешкодою у вигляді відігнутого на смугу руху відбійника, який своїм кінцем лежав на асфальті на відстані 1,95 метрів від лівого краю проїзної частини.

Враховуючи встановлену судом невинуватість водія у ДТП, в тому числі перебування на шляху пошкодженого елемента дорожньої інфраструктури, відсутності попереджуючих знаків або іншого позначення небезпечної ділянки невідповідності дороги вимогам безпечності умов руху, обов`язок по забезпеченню якої покладено на власника дороги, позивач просив стягнути зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області 330 220, 80 грн. спричинених збитків.

У відзиві на позовну заяву представник Служби автомобільних доріг у Миколаївській області зазначав, що служба не є власником чи державним органом управління автомобільними дорогами та не є розпорядником державних коштів на їх ремонт та утримання.

Законодавчо визначеною метою діяльності служби є організація утримання в належному стані та розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, мостів та штучних споруд, створення умов для безпечного руху транспорту на них, задоволення потреб народного господарства та населення України в удосконаленні і раціональному розвитку дорожньої інфраструктури, що обслуговується.

На виконання зазначеної норми Службою здійснюється комплекс робіт в межах виділеного бюджетного фінансування. За результатами вказаних закупівель Службою укладаються договори з підрядними організаціями. При цьому, однією із обов`язкових умов вказаних договорів є визначення відповідальності підрядної організації за забезпечення безпеки руху на ділянках доріг, на яких здійснюється виконання ремонтних робіт.

Служба утримується у межах кошторису видатків, затверджених Укравтодором. Зазначені кошти не є бюджетними і використовуються виключно на утримання Служби та не можуть використовуватися на інші цілі, зокрема на відшкодування шкоди, завданої учасникам дорожнього руху внаслідок ДТП.

Служба не здійснює виконання дорожніх робіт, а лише здійснює організацію укладення та виконання робіт з ремонту і утримання автомобільних доріг в межах виділеного бюджетного фінансування.

На виконання визначених повноважень між Службою та ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» укладено договір №1-Б, предметом якого є експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Миколаївської області у тому числі щодо надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Миколаївської області, у тому числі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м. Таганрог) в межах Миколаївської області.

Пунктом 1.4. договору № 1-Б визначено, що на період дії Договору та протягом гарантійного строку експлуатації, ДП відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та норм Глави 82 Цивільного кодексу України, в повній мірі відповідає за належне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху і несе повну безумовну майнову та іншу юридичну відповідальність в частині відшкодування майнової (матеріальної) і нематеріальної (в т.ч. моральної) шкоди та компенсації витрат власникам транспортних засобів, іншим учасникам дорожнього руху якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з причини незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини ДП, а також забезпечує повне майнове відшкодування Службі у разі заподіяння збитків користувачами доріг, якщо такі збитки завдані з вини ДП.

Пункт 1.6 Договору №1-Б зобов`язує ДП у всіх випадках, у разі виявлення на вищевказаних автомобільних дорогах будь-яких відхилень від вимог стандартів, норм і правил, які діють у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, негайно встановити необхідні технічні засоби організації дорожнього руху відповідно до діючих нормативів та за письмовим рішенням Замовника ввести необхідні обмеження у русі.

За умовами Договору у разі скоєння ДТП внаслідок неналежного виконання умов цього Договору з вини ДП, воно несе відповідальність та бере на себе зобов`язання з врегулювання спорів пов`язаних з таким ДТП, розгляд справ у судових органах, відшкодування завданих збитків та інших витрат, пов`язаних із врегулюванням таких спорів.

Також відповідач вважав необґрунтованим розмір спричинених збитків, посилаючись на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та наявними пошкодженнями; огляд транспортного засобу з порушенням пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, без повідомлення Служби.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2020 відповідач не вважає доказом, оскільки вона відповідає вимогам ст.ст. 75-79 ГПК України. Крім того, ця постанова не звільняє позивача від доказування нібито встановлених цими судовими рішеннями фактів та не має преюдиційного значення для справи.

Крім того, Служба вважає, що розмір ціни позову завищено, оскільки ринкові пропозиції на продаж аналогічних авто на порядок дешевші, що перевіряється шляхом ознайомлення з відповідними оголошеннями в мережі Інтернет.

З підстав відсутності вини Служби у спричиненні збитків позивачу, Служба вважає, що підстави для стягнення моральної шкоди також відсутні.

Зазначений позивачем попередній розрахунок судових витрат відповідач вважає завищеним, посилаючись на те, що зазначені у розрахунку дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Посилаючись на відсутність доказів, які б встановлювали вину Служби чи її посадових осіб у бездіяльності щодо утримання автодороги на якій сталася ДТП, на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та спричиненими збитками, а також на те, що Служба автомобільних доріг у Миколаївській області не є належним відповідачем у справі, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У додаткових поясненнях, що у подальшому надавала Служба, зазначалося, що причиною ДТП міг бути виїзд ОСОБА_2 на напрямний острівець в місцях поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків (п. 1.16 роз. 34 Правил дорожнього руху) та перетин вузької суцільної лінії (п. 1.1 роз. 34 Правил дорожнього руху), що позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено. Саме за таке порушення міг бути складений протокол про адміністративне правопорушення. Також відповідач посилався на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення правил утримання автомобільної дороги загального користування державного значення М-14.

Також Служба просила критично поставитись до листа Департаменту патрульної поліції УПП в Миколаївській області від 21.05.2021, яким повідомлено про складання на направлення до Служби 14 приписів, однієї постанови та двох протоколів, оскільки ці відомості не містять інформації, яка могла б свідчити про вину відповідача. Лист Вітовського відділення Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області не узгоджується з інформацією, наданою УПП в Миколаївській області.

Посилаючись на те, що ДТП сталося з вини Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», який під час виконання ремонтних робіт відповідає за встановлення відповідних знаків, представник відповідач просив залучити Дочірнє підприємство «Миколаївський облавтодор» до участі у справі.

Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року Дочірнє підприємство «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» залучено до участі у справі як третю особу.

Ухвалою суду від 15 липня 2021 року Дочірнє підприємство «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

Представник ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у судові засідання не з`являвся, причин неявки не повідомляв, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (Служби автомобільних доріг у Миколаївській області), ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 стягнуто завдану 330 220,80 грн. матеріальну шкоду та 6 302,30 грн. судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» відмовлено.

Позивачу встановлено строк для подання доказів щодо розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, який не може перевищувати п`яти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу на 11 годину 31 серпня 2023 року призначено судове засідання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю розміру отриманих позивачем ОСОБА_1 збитків внаслідок ДТП, та виникнення цих збитків з причин невиконання Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області обов`язку щодо утримання автодороги у належному стані.

Додатковим рішенням від 07 вересня 2023 року зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 стягнуто 61 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області просила його скасувати та відмовити позивачу у стягненні судових витрат у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом безпідставно виключена вина водія ОСОБА_2 у ДТП на підставі постанови Херсонського міського суду Херсонської області, якою закрито провадження у справі; відсутністю доказів укладення договору на виконання робіт з відновлення бар`єрного огородження (відбійника) в місці ДТП, та доказів його руйнування саме в тому місці та в час, коли відбулося ДТП; відсутністю доказів того, що ДТП сталося саме через незадовільний стан дорожнього покриття; відповідальністю ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за виникнення надзвичайних чи аварійних ситуацій на дорозі, відповідно до умов договору № 1-Б від 04.03.2019 року; задовольняючи позов, суд не вирішив питання про передачу автомобіля, що постраждав у ДТП Службі автомобільних доріг у Миколаївській області;

Крім цього апелянт посилався на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд не вирішив клопотання ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про передачу справи для розгляду до іншого суду в межах справи про його банкрутство, який такою своєю заявою фактично визнав позов та запропонував шлях його вирішення; безпідставне застосування судом практики Верховного Суду, яка не існувала на день пред`явлення позову.

Апеляційна скарга на додаткове рішення мотивована помилковим стягненням судових витрат за участь представника позивача в 12 судових засіданнях, тоді як фактично він приймав участь у п`ятьох; штучним та необґрунтованим завищенням представником позивача вартості наданих послуг; відсутністю доказів оплати клієнтом наданих адвокатом послуг; відсутністю документальних підтверджень витрат на правову допомогу;

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шевченко А.С. зазначав, що посилання апелянта на те, що ДП «Миколаївський облавтодор», як підрядник, визнало позовні вимоги, одночасно свідчить про визнання ним обставин, котрі стали причиною дорожньо-транспортної пригоди, та факту неналежного виконання договору підряду, що у підсумку підтверджує неналежне виконання своїх зобов`язань самим апелянтом.

Службою відновлення і розвитку інфраструктури у Миколаївській області не доведено, що функції визначені у ст. 9, 24 ЗУ «Про дорожній рух», пунктом 11 розділу 2 «Обов`язки і права власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій» Єдиних правил в силу закону або договору покладено на когось іншого ніж на Службу.

Отже, за будь-яких умов або Служба доручила експлуатаційне утримання доріг підряднику, відтак підрядник діяв за завданням замовника, що встановлює відповідальність цього замовника згідно ст. 1172 ЦК України, або не доручала, але й не виконувала самостійно, чим допустила протиправну бездіяльність відповідальність за події які сталися у зв`язку із незабезпеченням належних умов руху на дорогах і за шкоду, завдану внаслідок такої бездіяльності покладається на відповідача - Службу відновлення і розвитку інфраструктури у Миколаївській області. Що вірно встановлено судом першої інстанції

Постанова Херсонського міського суду Херсонської області від 31 січня 2020 року, схема ДТП, пояснення свідків, які були допитані в суді першої інстанції, вказують на відсутність сумнівів, що причиною дорожньотранспортної пригоди стала перешкода на смузі руху, а саме пошкоджений елемент металевої огорожі розділювальної смуги, непозначення небезпечної ділянки, відсутності дорожньої розмітки, дорожніх знаків, в умовах нічного часу, дощової погоди та відсутності зовнішнього освітлення.

За вказаних обставин представник позивача вважав за необхідне рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ДП «Миколаївський облавтодор» скасувати та в цій частині залишити позовні вимоги без розгляду, а в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

2.Мотивувальна частина

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 29 листопада 2019 року на Херсонському шосе, на відстані 500 м. від з`їзду з а/д М14 в бік м. Миколаєва, сталася ДТП за участю автомобіля MAZDA CX7 державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Автомобіль належить ОСОБА_1 .

Поліцейським СРПП Вітовського ВП Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області старшим сержантом Тиньо Р.В. складено адміністративний протокол № 030714 серії ОБ відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, в яком зазначено, що керуючи т/з «Mazda CX-7» д/н « НОМЕР_2 » та рухаючись по автодорозі М-14 на з`їзді з мосту в бік м. Миколаєва ОСОБА_2 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався із керуванням та скоїв наїзд на відбійник, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Власнику автомобіля спричинено матеріальних збитків.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 31 січня 2020 року провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили.

Відповідно до звіту № 52 експертного автотоврознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, складеного 22 січня 2020 року СПД ФОП « ОСОБА_3 », в результаті автотоварознавчого дослідження легкового автомобіля Mazda CX-7 реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент пошкодження 29 листопада 2019 року в результаті ДТП вартість матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу, визнається розміром ринкової вартості на момент пошкодження і становить 330 220,80 грн. Вартість відновлювального ремонту складає 369 423,98 грн. Коефіцієнт фізичного зносу складових 0,7. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових становить 144 823,39 грн.

Державна служба автомобільних доріг України (правонаступник - Державне агентство автомобільних доріг України, 13 січня 2023 року перейменовано на Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях.

Основними завданнями Укравтодору є реалізація державної політики у сфері дорожнього господарства та здійснення державного управління автомобільними дорогами загального користування, здійснення управління об`єктами державної власності.

Відповідно до організаційної структури Державного агентства автомобільних доріг України, органом управління автомобільними дорогами у Миколаївській області є Служба автомобільних доріг у Миколаївській області (після перейменування Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області).

Відповідно до п.2.1, 2.2 Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29.07.2019 № 250, метою діяльності Служби є забезпечення розвитку та функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення у Миколаївській області (далі автомобільні дороги) шляхом їх будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання (дорожні роботи) в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг. Основним предметом діяльності Служби є виконання функцій замовника робіт та послуг з будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання автомобільних доріг та іншого державного майна, та одержувача бюджетних коштів.

Аналогічні положення містять пункти 2.1, 2.2 Положення Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області, затверджене наказом Держаного агентства відновлення та інфраструктури України від 31.03.2023 № Н-128.

04 березня 2019 року між Службою автомобільних доріг у Миколаївській області та Дочірнім підприємством «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» укладений договір № 1-Б, предметом якого є Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (Експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Миколаївської області) в обумовлений цим Договором термін. Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи згідно із цим Договором та чинним законодавством України після перевірки фізичних та вартісних показників та сплатити їх вартість по мірі надходження коштів передбачених на ці цілі на його рахунок.

Відповідно до п. 2.1 Договору, строк виконання робіт визначається календарним планом (додаток 3 до Договору).

Відповідно до пункту 1.4 Договору, підрядник взяв на себе на період дії Договору та протягом гарантійного строку експлуатації повну безумовну майнову та іншу юридичну відповідальність за належне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху та відшкодування майнової (матеріальної) і нематеріальної (в т.ч. моральної) шкоди та компенсації витрат власникам транспортних засобів, іншим учасникам дорожнього руху якщо дорожньо-транспортна пригода сталася 3 причини незадовільного експлуатаційного утримання.

Позиція апеляційного суду

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шевченка А.С. та закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Щодо апеляційної скарги в іншій частині, колегія суддів виходить з наступного.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведено у статті 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди, необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду від 10.12.2018 року у справі № 902/320/17).

Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що внаслідок ДТП, яке сталося 29 листопада 2019 року на автошляху М14 на відстані 500 метрів від з`їзду з автошляху в бік м. Миколаєва, було пошкоджено належний позивачу ОСОБА_1 автомобіль MAZDA CX7, державний номер НОМЕР_1 .

Статтею 1 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного та зручного руху транспортних засобів.

За змістом цього Закону передбачено, що автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності.

Відповідно до положень статті 10 Закону України "Про автомобільні дороги" управління автомобільними дорогами загального користування здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.

Основними обов`язками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування є, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування державного значення відповідно до державних будівельних норм і стандартів, а також переліків об`єктів та обсягів бюджетних коштів на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт автомобільних доріг загального користування, затверджених Кабінетом Міністрів України; здійснення контролю за станом автомобільних доріг загального користування державного значення, виявлення аварійно-небезпечних місць (ділянок) та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і здійснення заходів щодо їх ліквідації (стаття 11 цього Закону у відповідній редакції).

Відповідно до пункту 3 статті 13 Закону України "Про автомобільні дороги" орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про дорожній рух" до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; визначення структур управління, проектування, будівництва та утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів; участь у розробці положень про спеціальні структури управління дорожнім рухом; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; організація і здійснення заходів, спрямованих на захист навколишнього природного середовища; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам; визначення нормативів та виділення необхідних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів; передача права на будівництво комунальних та інших споруд, прокладання комунікацій, на захисні роботи і споруди, сервісні споруди та обладнання відповідно до чинного законодавства; проведення робіт по створенню і утриманню придорожніх зелених насаджень та інше; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; влаштування місць для зупинок транспортних засобів, стоянок і відпочинку учасників дорожнього руху та створення інших об`єктів дорожнього сервісу; розробка та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів системами термінового зв`язку для виклику Національної поліції, екстреної медичної допомоги та технічної допомоги; обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання; проведення лінійного аналізу аварійності на підвідомчих автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху; забезпечення роботи спеціалізованих служб по здійсненню заходів щодо організації дорожнього руху; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про дорожній рух" власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

За змістом пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 (в редакції, чинній на момент настання ДТП, далі - Правила), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору.

За змістом пунктів 5, 11 Правил передбачено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища. Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг.

Пунктом 1 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 439 Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства.

Основними завданнями Укравтодору є реалізація державної політики у сфері дорожнього господарства та здійснення державного управління автомобільними дорогами загального користування, здійснення управління об`єктами державної власності (пункт 3 Положення).

Отже, у розумінні наведених вище положень, у разі заподіяння власникам або користувачам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 904/5489/18.

Відповідно до організаційної структури Державного агентства автомобільних доріг України, органом управління автомобільними дорогами у Миколаївській області є Служба автомобільних доріг у Миколаївській області (після перейменування Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області), на балансі якої перебувають усі автомобільні дороги загального користування у межах зазначеної області.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29.07.2019 № 250, метою діяльності Служби є забезпечення розвитку та функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення у Миколаївській області (далі автомобільні дороги) шляхом їх будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання (дорожні роботи) в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг. Основним предметом діяльності Служби є виконання функцій замовника робіт та послуг з будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання автомобільних доріг та іншого державного майна, та одержувача бюджетних коштів.

Аналогічні положення містять пункти 2.1, 2.2 Положення Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області, затверджене наказом Держаного агентства відновлення та інфраструктури України від 31.03.2023 № Н-128.

У розділі ІІ "Обов`язки і права власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій" Правил утримання визначено обов`язки і права власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій, зокрема зазначено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; відшкодувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо ДТП сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

З огляду на матеріали справи, 04 березня 2019 року Служба автомобільних доріг у Миколаївській області, правонаступником якої є Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області, як замовник, уклала з Дочірнім підприємством «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», як виконавцем, договір № 1-Б предметом якого є Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (Експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Миколаївської області), у тому числі ділянки дороги, де трапилася ДТП в обумовлений цим Договором термін. Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи згідно із цим Договором та чинним законодавством України після перевірки фізичних та вартісних показників та сплатити їх вартість по мірі надходження коштів передбачених на ці цілі на його рахунок.

Строк дії цього договору сторони визначили до 31 грудня 2020 року.

Відповідно до пункту 1.1 договору № 1-Б від 04 березня 2019 року підрядник, зокрема, зобов`язався надати послуги з експлуатаційного утримання та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування державного значення М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ" км 129+168 - км 139+716 в межах міста Миколаєва та Миколаївської області за рахунок коштів державного бюджету відповідно до умов договору, а замовник - прийняти і оплатити надані послуги.

Відповідно до пункту 1.1 договору № 3-Б від 27 березня 2019 року підрядник зобов`язався надати послуги з експлуатаційного утримання та поточного ремонту автомобільних доріг державного значення Миколаївської області (ремонт дорожнього покриття струменевим методом) за рахунок коштів державного бюджету відповідно до умов договору, а замовник - прийняти і оплатити надані послуги.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що Служба автомобільних доріг у Миколаївській області, правонаступником якої є Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області у Миколаївської області є підприємством, на яке державою покладено обов`язок утримувати у належному стані та ремонтувати автомобільні дороги у Миколаївської області, у тому числі і автодорогу М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ" в межах міста Миколаєва та Миколаївської області, а отже є належним відповідачем у справі.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про те, що умовами договору від 04 березня 2019 року, укладеного між Службою автомобільних доріг у Миколаївській області та ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», останнє взяло на себе відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних фізичним або юридичним особам, виникнення яких пов`язане з незадовільними дорожніми умовами, та що саме підрядні організації несуть відповідальність за вищевказані збитки.

У частині першій статті 627 ЦК України закріплено правило, згідно з яким відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України).

Крім того, положеннями частини другої статті 1172 ЦК України визначено, що замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Для виникнення в особи обов`язку з відшкодування шкоди за змістом частини другої статті 1172 ЦК України, крім наявності загальних умов (наявність шкоди, протиправність поведінки, вина та причинно-наслідковий зв`язок між збитками та протиправною поведінкою), необхідною є наявність спеціальних умов, які визначаються залежно від суб`єктивного складу відповідних відносин, зокрема, наявність договору підряду та дія підрядника за завданням замовника.

Замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (стаття 849 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в Розділі 13 "Контроль за якістю робіт і матеріальних ресурсів" договору підряду, укладеного 04 березня 2019 року між Службою автомобільних доріг у Миколаївській області, правонаступником якої є Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області та ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України».

Згідно з частиною першою статті 850 ЦК України замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду.

Відповідно до статті 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. Умова договору підряду про звільнення підрядника від відповідальності за певні недоліки роботи не звільняє його від відповідальності за недоліки, які виникли внаслідок умисних дій або бездіяльності підрядника. Підрядник, який надав матеріал для виконання роботи, відповідає за його якість відповідно до положень про відповідальність продавця за товари неналежної якості.

Отже, саме до повноважень та обов`язків Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області належить вибір підрядника, який на її замовлення буде здійснювати ремонт автомобільних доріг.

Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області зобов`язана була вчиняти всі необхідні дії задля забезпечення безпеки дорожнього руху автомобільними дорогами, які знаходяться на її балансі, у тому числі здійснювати контроль за виконанням підрядником покладених на нього обов`язків своєчасно та належним чином.

Невиконання чи неналежне виконання підрядником умов договору не звільняє замовника від відповідальності перед третіми особами, які не є стороною договору підряду.

При цьому, слід звернути увагу на те, що перебуваючи у договірних відносинах з ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області не позбавлена можливості захистити своє порушене право, як замовника послуг, спричинене їх неякісним виконанням.

Аналогічний правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №923/342/16, від 2 лютого 2022 року у справі № 447/938/14-ц та від 23 червня 2023 року, справа № 487/9345/19.

Встановлені судом обставини справи та викладені вище норми права дають підстави для висновку про те, що у даному випадку відповідальність за спричинені позивачу ОСОБА_1 збитки покладаються саме на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (Службу автомобільних доріг у Миколаївській області). Отже такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Відповідно до звіту № 52 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, складеного 22 січня 2020 року СПД ФОП « ОСОБА_3 », в результаті автотоварознавчого дослідження легкового автомобіля Mazda CX-7 реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент пошкодження 29 листопада 2019 року в результаті ДТП вартість матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу, визнається розміром ринкової вартості на момент пошкодження і становить 330 220,80 грн.

Відповідачем, на спростування зазначеного, доказів до суду надано не було.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо розміру спричинених позивачу збитків в сумі 330 220, 80 грн.

Також апелянт посилався на те, що постанова Херсонського міського суду Херсонської області від 31 січня 2020 року, якою закрито провадження в адміністративній справі, порушеній відносно водія належного ОСОБА_1 автомобіля ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, може враховуватися судом лише при вирішенні питання, чи мали місце певні дії і чи вчинені вони саме цією особою. Проте правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді справи про адміністративне правопорушення не є обов`язковою для суду.

Такий довід апелянта апеляційний суд вважає помилковим, оскільки ухвалення відповідної постанови саме у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення не тільки вказує на те, чи мали місце певні події, а і спростовує факт наявності вини водія у дорожньо-транспортній пригоді. Отже така постанова є обов`язковою при ухваленні рішення в іншій справі при розгляді питання про обставини, які стали причиною ДТП, її наслідки та підстави для відшкодування спричинених ДТП збитків.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з положеннями ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

В свою чергу, згідно з роз`ясненнями ч. ч. 2-3 п. 9 Постанови Пленум Верховного Суду України від 27.03.1992 за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Відповідно до звіту № 52 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, складеного 22 січня 2020 року СПД ФОП « ОСОБА_3 », в результаті автотоварознавчого дослідження легкового автомобіля Mazda CX-7 реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент пошкодження 29 листопада 2019 року в результаті ДТП вартість матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу, визнається розміром ринкової вартості на момент пошкодження і становить 330 220,80 грн. Вартість відновлювального ремонту складає 369 423,98 грн.

Таким чином, оскільки витрати на ремонт автомобіля перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди, а отже ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим, в порядку ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», автомобіль позивача має вважатися фізично знищеним.

Крім того, в матеріалах справи є заява повивача про те, що він погоджується з висновком про фактичне знищення транспортного засобу та вимагає відшкодування йому спричинених збитків саме за ринковою вартістю автомобіля на момент пошкодження 330 220, 80 грн., та погоджується передати залишки автомобіля особі, на яку буде покладено обов`язок з відшкодування шкоди.

Фактичне знищення автомобіля та відшкодування відповідачем спричиненої позивачу шкоди є підставою для передачі залишків автомобіля особі, відповідальній за збитки після їх відшкодування.

Як встановлено апеляційним судом, залишки автомобіля MAZDA CX7 державний номер НОМЕР_1 , знаходяться на вул. Колодязній, 85-а в м. Херсоні.

Ця обставина не була врахована судом першої інстанції, тому рішення суду підлягає зміні шляхом доповнення його резолютивної частини. Отже апеляційна скарга Служби відновлення та розвиту інфраструктури у Миколаївській області на рішення Заводського районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2023 року підлягає частковому задоволенню.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення, колегія суддів вважає за доцільне зазначити наступне.

04 грудня 2019 року між адвокатом Шевченко А.С. та Вальчуком В.Й. укладено Договір про надання правової допомоги № 0412.

Умовами цього договору визначено, зокрема, гонорар адвоката: - складання позовної заяви (ознайомлення з обставинами справи, вивчення матеріалів наданих клієнтом, дослідження актуальної судової практики, формування правової позиції, опрацювання питання достатності доказів та необхідності їх витребування, складання тексту позовної заяви, подання позову) 10 000грн.; - направлення адвокатських запитів, складання заяв, скарг, клопотань, інших документів 500 грн./арк.; - ознайомлення з матеріалами справи, в т.ч. письмовими, електронними доказами долученими учасниками провадження до заяв по суті справи 50грн./арк.; - відеозаписи, фонограми 2000грн./година; - участь у одному судовому засіданні суду першої інстанції 1500грн.; - участь у одному судовому засіданні суду апеляційної інстанції 3000грн; - в усіх інших випадках, не передбачених попередніми пунктами 1000грн./година (пункт 4.2).

Під участю у судовому засіданні розуміються також випадки, коли адвокат з`явився до суду для участі у судовому засіданні у призначений час, проте воно не відбулося через неявку відповідача, перебування судді у відпустці, відрядженні, хвороби судді, перебування суду в нарадчій кімнаті у інших справах, та в інших аналогічних випадках, крім випадків коли адвокат був завчасно та належним чином повідомлений, що судове засідання не відбудеться.

Пунктом 4.4.1 договору сторони також узгодили вартість одного відрядження до м. Миколаїв для участі у судових засіданнях або для інших дій, пов`язаних із розглядом справи (зокрема ознайомлення з матеріалами справи, тощо) в розмірі 1500 грн. Дана сума включає в себе вартість паливно-мастильних матеріалів, використання власного автомобільного транспорту, добові, витрати на харчування, тощо а також компенсації на витрати часу, пов`язану із явкою до суду і поверненням до м. Херсона.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На це ж вказувала Велика Палата Верховного Суду у своїй додатковій постанові від 22 червня 2022 року у справі № 910/12876/19.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав акт № 1 від 15 квітня 2020 року, який містить детальний опис робіт, на суму 13 500 грн., зокрема: складання позовної заяви (ознайомлення з обставинами справи, вивчення наданих клієнтом матеріалів, дослідження актуальної судової практики, формування правової позиції, опрацювання питання достатності доказів та необхідності їх витребування, складання тексту позовної заяви та подання позову).

Враховуючи складність справи, ціну позову, значення справи для сторони та велику кількість судової практики за такою категорією справ, апеляційний суд вважає обґрунтованим час, витрачений адвокатом на надання цих послуг та визначену сторонами вартість цих послуг.

Отже, вартість послуг адвоката, визначена цим актом, правильно стягнута судом першої інстанції з відповідача.

Також представником позивача надано суду акт № 2 від 15 серпня 2023 року, за яким надані ним послуги оцінені у 50 500 грн.

У цьому акті зазначено вартість участі представника позивача у 12 судових засіданнях суду першої інстанції 18 000 грн.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що фактично, з урахуванням узгоджених з позивачем ОСОБА_1 умов договору (пункт 4.2.1), представник ОСОБА_4 брав участь у 9 судових засіданнях суду першої інстанції. Отже, загальна вартість цих послуг адвоката складає 13 500 грн. Таким чином колегія суддів вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Інші судові засідання, що призначалися судом, не відбувалися і доказів явки представника позивача до суду матеріали справи не містять.

Крім цього в акті зазначено погодження вартості відряджень представника позивача з м. Херсона до м. Миколаєва 18 000 грн.

Проте, відповідно до статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Верховний Суд зауважує, що запровадження законодавцем граничного розміру (верхньої межі) компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані з прибуттям до суду, покликане насамперед запобігти завищенню розміру цих витрат та попередженню зловживання таким правом.

Таке правове регулювання порядку здійснення цивільного судочинства не може обмежувати та/або заперечувати право сторони, на користь якої ухвалене судове рішення та яка понесла витрати, пов`язані з прибуттям до суду, й підтвердила їх документально.

Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», згідно з додатком до якої витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

У свою чергу, питання, пов`язані з відшкодуванням витрат на відрядження, унормовані постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59.

За змістом пунктів 7, 9 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються, окрім іншого, витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

Витрати на проїзд державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення та на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з підтвердними документами.

Відповідно до пунктів 6, 7 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Пунктом 14 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 визначено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.

У абзаці сімнадцятому статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Водночас як пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98, так і пунктом 12 розділу ІІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 передбачено, що у разі відрядження за кордон на службовому автомобілі витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.

Таким чином, сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59.

Водночас вищевказані нормативно-правові акти органів виконавчої влади передбачають можливість відшкодування витрат на проїзд в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі), або ж витрат на пально-мастильні матеріали, які відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.

Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті затверджено наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43 і призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Отже, у зв`язку з тим, що представником позивача не надано доказів про те, яку саме відстань від м. Херсон до м. Миколаєва в обидві сторони він проїхав, яким видом транспорту користувався та які інші витрати поніс, у стягненні 18 000 грн, визначених як витрати на відрядження в м. Миколаїв для участі у судових засіданнях, слід відмовити.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), від 02 червня 2021 року у справі № 379/1437/18 (провадження № 61-11751св20).

Разом із тим, апеляційний суд критично оцінює довід апелянта про відсутність доказів фактичної оплати позивачем наданих адвокатом послуг.

З цих підстав Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 509/6250/20, Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Отже, підсумовуючи викладене, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні зі зменшенням суми стягнення витрат позивача ОСОБА_1 на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, до 41 500 грн.

Крім цього, згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені сторонами при апеляційному перегляді справи.

Згідно акту № 3 про надання правової допомоги від 13 листопада 2023 року розмір витрат, що підлягає відшкодуванню, представник позивача визначає у 11 050 грн., з яких: ознайомлення з апеляційною скаргою 550 грн., складання та подання відзиву на апеляційну скаргу 4 500 грн., участь у судовому засіданні 22 жовтня 2023 року 3 000 грн., відрядження з м. Херсона до м. Миколаєва 1 500 грн., подання до суду доказів наявності пошкодженого автомобіля 500 грн., складання та подання до суду заяви про відшкодування витрат на правову допомогу 1 000 грн.

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у стягненні з відповідача витрат позивача ОСОБА_1 на відрядження представника до суду апеляційної інстанції для участі в судовому засіданні, а тому виключенню з цієї суми підлягає 1500 грн. Решта суми в розмірі 9500 грн підлягає стягненню.

Враховуючи обсяг та змістовність апеляційної скарги, в іншій частині заява про відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби відновлення та розвиту інфраструктури у Миколаївській області на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2023 року задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2023 року змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацем такого змісту.

Зобов`язати ОСОБА_1 передати Службі відновлення та розвитку інфраструктури в Миколаївській області залишки автомобіля MAZDA CX7 державний номер НОМЕР_1 після повного відшкодування Службою відновлення та розвиту інфраструктури у Миколаївській області матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 330220, 80 грн.

Апеляційну скаргу Служби відновлення та розвиту інфраструктури у Миколаївській області на додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2023 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2023 року змінити, зменшивши суму стягнення зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області судових витрат, понесених позивачем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу з 61 000 грн до 41 500 грн.

Стягнути зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 9 550 грн судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова

---------------------------------

Повну постанову складено 24 листопада 2023 року