Справа № 344/6870/23
Провадження № 2/344/1986/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Дементьєвої А.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Дудоров Олексій Олександрович звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про право власності від 16 січня 2007 року право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3 (батьком сторін), ОСОБА_4 (матір?ю сторін), ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (дочкою позивачки) в рівних долях, тобто по 1/5. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 23 листопада 2013 року позивач та відповідач успадкували 2/5 вищевказаної квартири після смерті матері, а згідно договору дарування від 11 серпня 2021 року відповідач подарував позивачці належні йому 2/5 вищевказаної квартири. Таким чином відповідач втратив свою частку в квартирі, відчуживши її позивачці. В той же час, відповідач продовжує бути зареєстрованим у даній квартирі, що створює для позивачки труднощі в користуванні квартирою, оскільки при оплаті комунальних платежів необхідно враховувати наявність реєстрації відповідача. На неодноразові пропозиції знятись з реєстрації відповідач відповідає відмовою, з огляду на що позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом. Оскільки відповідач відчужив своє нерухоме майно, у нього припинилось право власності на нього, в тому числі і право користування даним майном.

Представник позивача подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримав, просив задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги визнав, розгляд справи просив проводити без його участі.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про право власності від 16.01.2007 року, квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рівних долях (а.с.3).

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 23 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 успадкували 2/5 вищевказаної квартири після смерті матері ОСОБА_4 (а.с.4).

Відповідно до договору дарування від 11.08.2021 року відповідач ОСОБА_2 подарував позивачці належні йому 2/5 квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Позивач вказує, що реєстрація ОСОБА_2 у її квартирі, який насправді там не проживає, перешкоджає здійсненню нею права на вільне користування і розпоряджання майном.

Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно достатті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першоюстатті 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно достатті 391 ЦК Українимає право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частинипершої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.

Судом встановлено, що відповідач є колишнім співвласником спірної квартири.

Крім того, відповідач позовні вимоги визнав.

Відповідно до абзацу 6 ст.3Закону Українивід 11.12.2003р «Просвободу пересуваннята вільнийвибір місцяпроживання вУкраїні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зібраними у справі доказами підтверджується, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважної причини понад один рік. За таких обставин визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою не може вважатисьпорушенням права відповідача на житло.

Відтак власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першоїстатті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Реєстрація відповідача за адресою позивача чинить перешкоди позивачу у володінні та розпорядженні майном.

Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні спірним будинком відповідачам не створює.

Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, а тому його слід визнати такими, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме у квартирі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.317,319,321,391, 405 ЦК України, ст.ст.10, 12, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 22.05.2023 року.

Суддя Пастернак І.А.