ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/987/23 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Степанової Олени Вікторівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 вересня 2023 року, ухвалене суддею Братасюком В.М. у цивільній справі №607/10349/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Здолбунівський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про часткове звільнення від сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що згідно судового наказу від 31 травня 2018 року в справі №607/7340/18, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, з нього стягуються на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження з виконання судового наказу було відкрито 17 березня 2020 року. Згідно довідок органів ДВС, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з 26.04.2018 року по 22.03.2019 року складає 20 791 грн. 36 коп, за період з 01.06.2022 року по 31.03.2023 року 30 310 грн. 50 коп.

Разом з тим, у період з 22 березня 2019 року по 4 січня 2023 року неповнолітній ОСОБА_3 не проживав із своєю матір`ю ОСОБА_1 , а разом із своїм батьком ОСОБА_2 , який повністю утримував сина без будь-якої допомоги ОСОБА_1 .

Тому позивач вважає, що нараховану заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.06.2022 року по 05.01.2023 року він не повинен сплачувати, оскільки таке нарахування суперечить цільовому призначенню аліментів, а тому просив суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за вказаний період.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 вересня 2023 року позов задоволено.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами, що стягнуті згідно судового наказу від 31.05.2018 року №607/7340/18, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, нарахованими за період з 01.06.2022 року по 05.01.1023 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1073,60 грн судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Степанова О.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, оскільки суд не обґрунтував дотримання інтересів дитини при винесенні оскаржуваного рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 17 жовтня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017року у справі №607/9797/17.

Від шлюбу сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

31 травня 2018 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області видав судовий наказ у справі №607/7340/18, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 26 квітня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Дата видачі судового наказу стягувачу 12 липня 2018 року.

17 березня 2020 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ганулею І.М., за заявою стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання судового наказу №607/7340/18 від 12 липня 2018 року, відкрито виконавче провадження №61575960.

Як вбачається із відповіді Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №6385 від 27 лютого 2023 року, 02 лютого 2023 року винесено постанову про передачу виконавчого провадження на підставі частини четвертої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», а саме АСВП №61575960 передано на подальше виконання до Здолбунівського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), тобто за місцем проживання боржника ОСОБА_2 . Зазначене АСВП прийняте до виконання.

У відповіді Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №9713 від 22 березня 2023 року зазначено, що станом на 31 березня 2023 року загальна сума заборгованості по сплаті аліментів боржником ОСОБА_2 , згідно з судовим наказом №607/7340/18 від 12 липня 2018 року, виданим Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, складає 51101,86 грн. При цьому щомісячний платіж, що підлягає стягненню, починаючи з 01 січня 2023 року, становить 3102,75 грн. Додатково до відповіді долучено довідки-розрахунки №9677 та №9678 від 22.03.2023.

Із довідки-розрахунку №9677 від 22 березня 2023 року вбачається, що станом на 31 березня 2023 року, за період з 01 червня 2022 року по 31березня 2023 року, заборгованість ОСОБА_2 складає 30310,50 грн.

Також, з довідки-розрахунку №9678 від 22 березня 2023 року вбачається, що станом на 22 березня 2019 року, за період з 26 квітня 2018 року по 22 березня 2019 року, заборгованість ОСОБА_2 складає 20791,36 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року у справі №607/1662/21, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про відібрання дитини - задоволено.

Ухвалено відібрати неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батька ОСОБА_2 та повернути її для проживання разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Даним судовим рішенням встановлено, що 22 березня 2019 року ОСОБА_2 самовільно змінив місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 .

Зазначене рішення суду виконано у повному обсязі, дитину ОСОБА_3 повернуто матері ОСОБА_1 , що підтверджується актом державного виконавця від 04 січня 2023 року та постановою про закінчення виконавчого провадження від 5 січня 2023 року (ВП №68912674).

Таким чином, з 22 березня 2019 року по 4 січня 2023 року ОСОБА_3 проживав разом із батьком ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Встановивши, що у період з 01 червня 2022 року по 5 січня 2023 року змінилися певні обставини, тобто мало місце фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового звільнення ОСОБА_2 від заборгованості за аліментами за вказаний період.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що практика застосування ст. 197 СК України залежить від обставин кожної конкретної справи, з огляду на те, що обставина, яка має істотне значення у розумінні ч.2 ст. 197 СК України у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд, колегія суддів зазначає, що встановлена судом обставина щодо проживання дитини з батьком і є тією обставиною, яка має істотне значення для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами. Стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням ст. 181 СК України та цільовому призначенню аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент звернення до суду із даним позовом та на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду, неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , на правильність висновків суду не впливають, оскільки предметом даного позову є звільнення позивача від заборгованості по аліментах за минулий період, в якому дитина проживала разом із платником аліментів, а не припинення стягнення аліментів в цілому.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Степанової Олени Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 вересня 2023 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2023 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.