ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3451/22
Провадження № 2/362/568/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участі секретаря Харченко А.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та дружини та поділ спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Івасин О.Р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив:

- встановити факт проживання в якості чоловіка та жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 2002 року до моменту смерті ОСОБА_3 ;

- визнати об?єктом права спільної сумісної власності майно, яке набуте в період спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме: садовий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 14 на земельній ділянці кадастровий номер :01:019:0364 вартістю 321 605,00 грн (інвентаризаційна вартість відповідно до технічного паспорту на будинок); квартиру АДРЕСА_2 ;

- визнати право власності за ОСОБА_1 на спільного майна, а саме на садовий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 14 на земельній ділянці кадастровий номер :01:019:0364 вартістю 321 605,00 грн (інвентаризаційна вартість відповідно до технічного паспорту на будинок);

- визнати право власності за ОСОБА_2 як спадкоємця ОСОБА_3 на спільного майна, а саме на квартиру АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 .

Поховання ОСОБА_3 здійснював позивач.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1986 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки.

18 березня 1986 року ОСОБА_1 офіційно розлучився з ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 .

У 1988 році ОСОБА_3 народила дитину, батьком якої був ОСОБА_1 , однак на 3-тю добу дитина померла.

У 1990 році ОСОБА_5 за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори Бусел Н.М., подарував своїй доньці ОСОБА_3 та зятю ОСОБА_1 автомобіль.

У членській книжці садовода, виданої ОСОБА_3 , членом сім?ї зазначений ОСОБА_1 , а в членській книжці садовода, виданої ОСОБА_1 , членом сім?ї зазначена ОСОБА_3 .

У 1990 році розпочали будівництво будинку.

У період з 1977 року по грудень 1997 року позивач, працюючи в Київському мотоциклетному заводі, був зареєстрований в гуртожитку та перебував на квартирному обліку з метою покращення житлових умов. ОСОБА_3 відповідно до ордеру від 30.05.1984 року отримала квартиру АДРЕСА_3 , тому офіційно укладати шлюб позивач та ОСОБА_3 не стали, щоб не втратити право на поліпшення житлових умов.

24 листопада 2008 року, відповідно до заяви про надання дозволу на тимчасову стоянку автомобіля, який належав позивачу, в якій зазначено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

08 серпня 2010 року відбулося весілля доньки ОСОБА_1 , на яке донька останнього запрошувала свого батька ОСОБА_1 та ОСОБА_3

05 травня 2011 року позивач оформив депозитний рахунок в АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до анкети-заяви, яка була складена позивачем при відкритті банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» позивач зазначив своєю дружиною ОСОБА_3 та вказав її номер мобільного телефону.

Згідно з договором від 02.08.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою про будівництво дачного будинку від 27 жовтня 2013 року, будинок АДРЕСА_1 був збудований у період з 2006 по 2010 роки. Також наявні чеки на придбання матеріалів для будівництва зазначеного будинку.

У вересні 2018 року та в грудні 2021 року позивач придбав техніку для квартири, в якій він спільно з ОСОБА_3 проживали, вели спільне господарство та мали спільні права та обов?язки.

З 2009 року по 2017 рік позивач працював в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз, в особовому листі та автобіографії , які він складав під час прийому на роботу зазначав, що він перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_3 та адресу місця свого проживання АДРЕСА_4 .

21 січня 2017 року позивач подав заяву про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_5 . Відповідну згоду на реєстрацію надала власник вказаної квартири ОСОБА_3 .

Згідно з поясненнями ОСОБА_6 , який працював разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є сусідками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які проживають в квартирі АДРЕСА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільно проживали як чоловік та дружина з 1985 року, жили в злагоді як сім?я, спільно набували майно, покращували його, утримували квартиру та будинок, вели спільне господарство.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за час спільного проживання набули спільне майно:садовий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 14 на земельній ділянці кадастровий номер :01:019:0364 та квартиру АДРЕСА_2 .

Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю позивачу необхідно для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання, оскільки шлюб між ними не було зареєстровано.

Оскільки після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, та в померлої є сестра ОСОБА_2 , та факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю необхідний позивачу для прийняття спадщини, представник позивача, посилаючись на викладені обставини, положення СК України та правові позиції Верховного Суду, просив позов задовольнити.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі (а.с.160).

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

У листопаді 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати автомобіль, набутий під час спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 об?єктом спільної сумісної власності та витребувати з Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві інформацію щодо транспортного засобу зареєстрованого на ім?я ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати (а.с. 187-191).

27.04.2023 року від ОСОБА_2 до суду надійшла заява від 20 квітня 2013 року про визнання позовних вимог у повному обсязі (а.с. 208, 210).

До початку розгляду справи в судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням, просила залишити зустрічну позовну заяву без розгляду та проводити розгляд справи у їх відсутності (а.с. 210).

У судове засідання позивач та його представник - ОСОБА_10 не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника позовну заяву просив задовольнити та зазначив, що відповідач позов визнає (а.с. 211).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 разом з доданими до нього матеріалами повернуто представнику позивача (а.с. 215-216).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заяви відповідача про визнання позовних вимог у повному обсязі, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта НОМЕР_2 , виданого 23 грудня 1997 року Московським РУГУ МВС України в м. Києві, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 12 грудня 1984 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , записи щодо сімейного стану в паспорті відсутні (а.с.9).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 25 травня 1998 року, виданим Державною адміністрацією Московського району ОСОБА_3 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_7 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано в БТІ 12 червня 1998 р. і записано у реєстрову книгу за № 2657 (а.с. 21).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 02 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Русінко З.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1413, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 44,50 м2, що складається з 2-х житлових кімнат, житловою площею 30,90 м2. Право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_3 зареєстровано 04.08.2012 року (а.с. 40-43).

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 грудня 2013 року ОСОБА_3 належить на праві приватної власності: садовий будинок АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 20.12.2013 р, виданого Державним реєстратором Марченко В.Г.; земельна ділянка, на якій розташований будинок, кадастровий номер :01:019:0364, площею 0,0723 га, цільове призначення для індивідуального садівництва за цією ж адресою, підставі державного акту на право власності, серія ІІІ-КВ № 073381, виданого Івановичівською сільською радою(а.с.25-28).

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 18 березня 1986 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано шлюб 18 березня 1986 року, про що зроблено відповідний запис № 239 (а.с. 63).

На підтвердження спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, придбання майна за час спільного проживання в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, позивач надав суду копію договору дарування від 28 вересня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори Бусел Н.М., ОСОБА_5 (батько ОСОБА_3 ) подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_1 автомобіль (а.с.84-85).

Згідно з копією особистого листка від 12 серпня 1997 року (при прийнятті позивача на роботу), виданого Управлінням персоналом Конституційного Суду України, ОСОБА_11 зазначив, що одружений, а дружиною є ОСОБА_3 (а.с. 69-70).

Із членської книжки садовода, 1989-2008 р.р., виданої ОСОБА_3 , членом сім`ї зазначений ОСОБА_1 , а в членській книжці садовода, виданої ОСОБА_1 , членом сім?ї зазначена ОСОБА_3 (а.с. 88-90).

Згідно з наданими позивачем платіжними документами (рахунками) для оплати послуг (мобільного зв`язку) від 01.10.2003 р., від 01.11.2004 р., від 01.07.2005 р., від 01.11.2006 р., від 01.09.2007 р., від 01.03.2008 р. вони надсилались ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 59-62).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 від 24 листопада 2008 року на ім`я директора ДП АТП-6 Теслюка Ю.Б. про надання дозволу на тимчасову стоянку автомобіля, який належав позивачу, позивач зазначав, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.48).

З 2009 року по 2017 рік позивач працював в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз, в особовому листі та автобіографії, які він складав під час прийому на роботу зазначав, що він перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_3 та адресу місця свого проживання АДРЕСА_4 (а.с. 76-80).

Крім того, позивач надав копію запрошення на весілля доньки позивача - ОСОБА_12 , з якого вбачається, що 08 серпня 2010 року на весілля на запрошувались позивач та ОСОБА_13 (а.с. 49).

Згідно з довідкою про будівництво дачного будинку від 27 жовтня 2013 року, будинок АДРЕСА_1 був збудований у період з 2006 по 2010 роки (а.с. 36).

На підтвердження придбання позивачем матеріалів для будівництва зазначеного будинку, позивач надав чеки (а.с. 93-103).

Крім того, прийняття особистої участі в будівництві, його облаштуванні та ін. вказаного будинку позивач надав суду фото (а.с. 108 -133).

21.01.2017 року ОСОБА_11 звертався з заявою на ім?я начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації щодо реєстрації його місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією заяви (а.с.51).

З вказаної копії заяви вбачається, що місце проживання ОСОБА_11 зареєстровано 23.01.2017 року за адресою: АДРЕСА_4 .

У вересні 2018 року та в грудні 2021 року позивач придбав техніку для квартири, в якій він спільно з ОСОБА_3 проживали, вели спільне господарство та мали спільні права та обов`язки, що також підтверджується відповідними доказами (а.с.45-46).

Згідно з анкетою-заявою від 10.12.2020 року, яка була складена позивачем при відкритті банківського рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» позивач зазначив своєю дружиною ОСОБА_3 та вказав її номер мобільного телефону (а.с. 71).

Відповідно до пояснень ОСОБА_6 , який працював разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є сусідками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які проживають в квартирі АДРЕСА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільно проживали як чоловік та дружина з 1985 року, жили в злагоді як сім?я, спільно набували майно, покращували його, утримували квартиру та будинок, вели спільне господарство (а.с. 134 -135).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання № 80414393 від 27.04.2022 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 з 23.01.2017 р. по теперішній час (а.с. 82).

З вищенаведених доказів, наданих позивачем, вбачається, що вони є належними та допустимими доказами та свідчать про спільне проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, наявності взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю, а також набуття ними за час спільного проживання майна.

Згідно з копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_4 від 07 квітня 2022 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 7682 (а.с. 16).

Поховання ОСОБА_3 здійснював позивач, про що останній надав довідку на одержання праху № 5048-8356 (а.с. 15).

Після її смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України (ндалі - КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17 та від 17 червня 2021 року в справі № 489/5982/17.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч.1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року в справі № 354/693/17-ц з посиланням на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 зазначив, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч. 2 ст. 74 СК України).

Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача, позивач просив встановити факт проживання в якості чоловіка та дружини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з січня 2002 року і до моменту смерті останньої, визнати об`єктом права спільної сумісної власності набуте ними майно за період спільного проживання без реєстрації шлюбу та в порядку поділу спільної сумісної власностівизнати право власності на майно.

Відповідач, заявлені позивачем до неї позовні вимоги визнала в повному обсязі, про що зазначила у поданій до суду заяві від 27.04.2023 року (а.с. 208, 210).

Судом встановлено, що позивач довів факт проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2002 року і до моменту смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказаний факт підтверджується наданими позивачем належними та допустимими доказами, що свідчать про спільне проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, наявності взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю (а.с.15, 45-46, 48- 49,51, 59-62, 71, 76-80, 82, 88-90, 93-103, 108 -133, 134 -135).

За таких обставин суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги позивача про встановлення факту проживання в якості чоловіка та дружини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з січня 2002 року і до моменту смерті ОСОБА_3 .

Також судом встановлено, що за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу ними було набуто нерухоме майно: у 2012 році квартира АДРЕСА_2 та у 2013 році садовий будинок АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0723 га,кадастровий номер :01:019:0364 за цією ж адресою (а.с.25-28, 40-43).

Зазначене нерухоме майно зареєстровано на праві власності за ОСОБА_3 .

Презумпція спільності майна подружжя поширюється також у тому числі й на майно, яке було нажите особами у період спільного проживання без реєстрації шлюбу.

Встановивши, що спірне нерухоме майно, набуте під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, враховуючи вищенаведені норми матеріального права, суд вважає, що зазначене майно слід визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , частки майна яких в порядку його поділу є рівними.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та дружини та поділ спільної сумісної власності підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 3, 21, 36, 60, 70, 84 СК України, статтями 4, 10-13, 76-82, 200, 206, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та дружини та поділ спільної сумісної власності - задовольнити.

Встановити факт проживання в якості чоловіка та жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 2002 року до моменту смерті ОСОБА_3 .

Визнати об?єктом права спільної сумісної власності майно, яке набуте в період спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме: садовий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 14 на земельній ділянці кадастровий номер :01:019:0364 вартістю 321 605,00 грн (інвентаризаційна вартість відповідно до технічного паспорту на будинок); квартиру АДРЕСА_2 .

Визнати право власності за ОСОБА_1 на спільного майна, а саме: на садовий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 14 на земельній ділянці кадастровий номер :01:019:0364 вартістю 321 605,00 грн (інвентаризаційна вартість відповідно до технічного паспорту на будинок).

Визнати право власності за ОСОБА_2 на спільного майна, а саме: на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код (РНОКПП): НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний код (РНОКПП): НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_9 .

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко